New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 3276 - 3355

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Conținut

3276 - Timp de grație.... Vorbitor - Înaintemergătorul Domnului....

3277 - A răscumpărat Iisus Hristos pe toți oamenii sau toți oamenii sunt răscumpărați?....

3279 - Lucrarea de răscumpărare.... Suferința.... Liberul arbitru....

3280 - Recunoașterea păcatului.... Voința de a deveni activ....

3292 - Dragostea pentru copii.... Dragostea părintească....

3297 - Îngăduința sau reținerea păcatelor.... Discipolii lui Iisus....

3308 - Îndemnul interior al instrucțiunii lui Dumnezeu. Insinuarea voinței.

3316 - Sfere diferite în domeniul spiritual

3318 - Vocea puternică a lui Dumnezeu. Sfârșitul luptei

3335 - Vina păcatului.... Iertare.... Răscumpărarea.... Crucea lui Hristos....

3338 - Lucrarea de iubire.... Începutul răscumpărării....

3348 - Evenimentul natural. Oameni buni și răi victime

3352 - Filiația divină.... Excesul de suferință pe Pământ....

3354 - Influențarea mentală prin intermediul ființelor de lumină....

Timp de grație .... Vorbitor - Înaintemergătorul Domnului ....

B.D. 3276 from 1. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Ascultați ce vă spune Duhul lui Dumnezeu .... A răsărit un timp de har ale cărui binecuvântări le puteți simți dacă sunteți dispuși să luptați pentru împărăția lui Dumnezeu. Ființele de lumină pot fi recunoscute ca lucrând în mod constant pentru a împărtăși oamenilor de pe Pământ daruri de har din împărăția spirituală; ființele de lumină sunt întrupate pe Pământ care servesc oamenilor ca ghizi spirituali în zilele din urmă; gândurile oamenilor care se străduiesc să se îndrepte spre Dumnezeu vor fi luminate și astfel vor fi mai aproape de adevăr; dragostea lui Dumnezeu se va exprima în vremuri de adversitate pământească aducând ajutor acolo unde este cerut .... Oamenii de credință vor realiza lucruri extraordinare și puterea credinței va fi dezvăluită .... Și astfel, harul peste har va fi recunoscut, pentru că toate mijloacele vor fi folosite și de partea opusă și oamenii vor fi în suferință spirituală în care Dumnezeu vrea în mod vizibil să le aducă ajutor. Și în acest timp de har se va ridica un om al cărui spirit este de sus, al cărui suflet este complet unitar cu spiritul din el însuși și care, prin urmare, va spune ceea ce îi dezvăluie spiritul .... adevărul cel mai deplin în forma cea mai ușor de înțeles ..... Dumnezeu însuși va vorbi prin el, îi va îndemna pe oameni să reziste sau îi va avertiza să nu îl abandoneze. Iar acest vorbitor este înaintemergătorul Domnului. Când va ieși la iveală, venirea Domnului nu este departe. Și prin acest om, măsura harului va crește considerabil, pentru că el va fi un mare sprijin pentru credincioși, iar prin el, necredincioșilor li se va oferi ocazia de a veni la credință. Căci el va avea o mare influență asupra oamenilor care îl ascultă, pentru că este plin de putere și de tărie. Cuvintele sale se vor aprinde și se vor răspândi ca un foc sălbatic în țara în care va activa. El va vorbi fără teamă și fără timiditate și le va explica oamenilor și le va indica venirea Domnului pe nori și judecata finală. Cu toate acestea, el va găsi puțină credință, deoarece majoritatea umanității nu mai vrea să știe nimic despre Dumnezeu și despre spiritualitate și, prin urmare, are o mentalitate complet greșită. Astfel, ei nu recunosc darul extraordinar al harului și, prin urmare, nici nu-l folosesc și, de aceea, sfârșitul este inevitabil, căci se deschide abisul care devorează tot ceea ce nu-l recunoaște pe Dumnezeu și respinge Cuvântul Său. Dumnezeu dăruiește în mod constant, iar ceea ce dăruiește este un dar nemeritat al harului, menit să ajute oamenii să ajungă la maturitate chiar și în aceste vremuri de adversitate ..... Fie că este vorba de suferință sau de bucurie, ea servește întotdeauna ființei umane pentru a-și înălța sufletul spre Dumnezeu, este întotdeauna un indiciu al Lui, o ademenire și o călăuzire pe calea cea bună .... este întotdeauna har .... Și dacă va veni acest om, va crește și măsura harului pentru oameni, pentru că el este scăldat în lumină și radiază această lumină care izvorăște din împărăția spirituală ..... El distribuie cunoaștere, Cuvântul Său este plin de înțelepciune și putere și poate fi acceptat cu ușurință pentru că este prezentat cu convingere și poate fi înțeles și de oamenii care doar îl ascultă cu atenție. Dumnezeu, în dragostea Sa, le facilitează oamenilor să creadă, trimițându-le mesageri ai Săi care au o putere extraordinară și care pot fi deja recunoscuți ca fiind mesageri din ceruri. Cu toate acestea, El este atacat din toate părțile .... și doar câțiva recunosc misiunea Lui și se agață de El, doar câțiva se întăresc cu Cuvintele Lui; dar aceștia primesc putere și har din belșug și sunt capabili să reziste ferm în fața tuturor provocărilor lumii, în fața tuturor ostilităților care ies acum la iveală în mod public .... Ultimele zile vor fi extraordinar de dificile, dar și extraordinar de pline de har, pentru că Dumnezeu se va arăta acolo unde o inimă deschisă la har are nevoie. Și astfel va fi posibil să se treacă cu succes și ultima bătălie de pe acest Pământ .... pentru ca sufletul să iasă nevătămat, pentru ca el să dobândească viața veșnică dacă pleacă prematur de pe Pământ sau perseverează pe acest Pământ până la sfârșit și este luat de pe acest Pământ de către Domnul Însuși într-un trup viu pentru a începe o viață nouă pe Noul Pământ ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

A răscumpărat Iisus Hristos pe toți oamenii sau toți oamenii sunt răscumpărați? ....

B.D. 3277 from 2. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Oamenii citesc Cuvântul, dar nu-i înțeleg sensul, și astfel învățături eronate apar din interpretări eronate din partea celor care vor să Mă slujească, de îndată ce nu se unesc intim cu Mine în prealabil în fiecare chestiune și nu doresc clarificări în legătură cu aceasta și, dacă le primesc, le acceptă fără împotrivire. Oamenii aderă cu încăpățânare la Cuvântul Meu că Eu i-am răscumpărat pe oameni din păcat prin moartea Mea pe cruce .... Cu toate acestea, ei nu pătrund esența Cuvântului, nu pătrund sensul actului de mântuire. Astfel, ei nu înțeleg nici în ce măsură ființa umană trebuie să fie ea însăși activă pentru a face parte din grupul celor pe care sângele Meu i-a răscumpărat din vina păcatului. Eu am murit pentru toți oamenii .... de îndată ce aceștia vor să accepte lucrarea Mea de răscumpărare .... Eu nu am stabilit o limită, dar oamenii stabilesc limite acolo unde actul Meu de mântuire nu este recunoscut. Iar aceștia se exclud pe ei înșiși din cercul celor pentru care am murit pe cruce. Și astfel, pot fi iertați de păcate doar cei care se lasă răscumpărați prin credința lor în Mine și în moartea Mea pe cruce, în timp ce ceilalți, care Mă resping pe Mine și actul Meu de Mântuire, nu sunt iertați de păcatele lor, pentru că nu se lasă spălați de sângele Meu și pentru că nu vor să facă parte dintre cei pentru care am murit. Din nou, voința liberă a omului este decisivă, iar Eu respect această voință liberă. Dacă vinovăția de păcat a oamenilor ar fi iertată chiar și fără credință în Mine și în actul Meu de iubire, atunci ființa umană ar fi transferată într-o stare liberă împotriva voinței sale ..... Dar acest lucru este împotriva ordinii Mele, pentru că atunci atât dreptatea Mea, cât și dragostea Mea ar fi eliminate, deoarece ființa umană nu ar folosi atunci această stare pentru a se alătura Mie și nici nu s-ar pocăi vreodată de păcatul său .... Cuvântul Meu este adevărul și în el nu se găsește niciodată vreun neadevăr, că Eu am murit pentru toți oamenii, că am răscumpărat toți oamenii din păcatele lor .... Cu toate acestea, voința lor liberă trebuie să decidă singură dacă vor să se lase răscumpărați, dacă vor să accepte lucrarea Mea de iubire, căci Eu nu influențez voința .... Iată de ce întreaga omenire poate fi eliberată de vina păcatului de îndată ce crede în actul Meu de mântuire, dar așa cum este rămâne în întuneric profund și sub vraja păcatelor sale dacă Mă respinge ca Răscumpărător al omenirii. Și, prin urmare, majoritatea umanității umblă acum în păcat, este lipsită de iertare pentru că nu Mă mai recunoaște și, astfel, actul Meu de Mântuire a devenit ineficient pentru ei. Prin urmare, "iertarea păcatelor" nu trebuie înțeleasă greșit, nu trebuie să fie legată de cei care sunt complet îndepărtați de Mine, totuși nu Eu sunt cel care îi îndepărtează de Mine, ci ei înșiși se îndepărtează de Mine, fug de Mine, de care Mă apropii și le curtez sufletele de nenumărate ori. Eu le ofer un dar al harului care îi eliberează de păcat și de vina lor; dar dacă îl resping, acesta rămâne ineficient asupra lor, vina lor nu este iertată, deoarece ei aparțin celor care luptă împotriva Mea pentru adversarul Meu și care, prin urmare, sunt încă legați de el până când se lasă răscumpărați de Mine .... Și, prin urmare, este greșit să înfățișăm actul Meu de Mântuire ca și cum toți oamenii ar fi beneficiarii a ceea ce voința lor liberă poate într-adevăr dobândi, dar pe care această voință poate, de asemenea, să o piardă prin respingere sau lipsă totală de credință. Numai cel care acceptă darul Meu de har va fi absolvit și de păcatele sale, căci Eu am purtat vina pentru el, pentru el am suferit și am luat asupra Mea moartea pe cruce. Cu siguranță am murit pentru toți, dar nu toți Mă acceptă .... Am luat pe umerii Mei vina tuturor, dar nu toți se simt vinovați și, prin urmare, nu-și pun povara pe umerii Mei. Și astfel, nici ei nu vor putea să-și achite vina, pentru că este prea imensă pentru ca ei să poată facă față singuri, deoarece acum adaugă și vina de a fi respins iubirea Mea. Dar cum pot spera la iertarea păcatelor lor? Cum pot oamenii să creadă că se vor elibera de orice vină fără propriul lor ajutor, fără propria lor voință? .... Harul pentru voi, oamenii, este inimaginabil de mare, pentru că iubirea Mea s-a sacrificat pentru voi, pentru că sângele Meu v-a spălat de orice păcat. Dar și voi trebuie să vreți să acceptați această iubire a Mea, nu trebuie să o respingeți, altfel ea nu poate avea efect în voi, altfel nu pot răscumpăra vina păcatului, altfel veți continua să fiți afectați de păcatele voastre până când vă veți schimba voința și Mă veți recunoaște ca Răscumpărător divin care a murit pentru voi pe cruce pentru a vă răscumpăra ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Lucrarea de răscumpărare .... Suferința .... Liberul arbitru ....

B.D. 3279 from 5. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Harurile actului de mântuire sunt revendicate mult prea puțin și, prin urmare, omenirea trebuie să sufere excesiv ca urmare a păcatelor pe care acum trebuie să le suporte singură. Iisus Hristos a luat asupra Sa vina păcatului umanității și, prin urmare, și consecințele păcatului .... suferința cu care oamenii trebuie să ispășească și prin care vor fi purificați. Dacă acum se folosește de harurile actului de mântuire, atunci el acceptă astfel ajutorul pe care Iisus Hristos l-a asigurat, pe care l-a dobândit pentru oameni prin moartea Sa pe cruce și de care se poate folosi oricine îl recunoaște pe El și actul Său de mântuire. Acesta este un har deosebit, deoarece, potrivit justiției divine, fiecare ființă umană trebuie să ispășească ea însăși greșeala sa, dar Dumnezeu a fost mulțumit de dragostea copleșitoare a unei ființe umane care a vrut să ispășească păcatele oamenilor prin moartea Sa și a acceptat acest sacrificiu. Oamenii sunt acum scutiți de această ispășire, păcatul este luat de la ei și, de asemenea, vinovăția .... deci și consecința păcatului .... suferința. Dar se înțelege că numai acei oameni care, recunoscându-l pe Hristos și lucrarea Sa de răscumpărare, se plasează în cercul celor pentru care a murit Iisus Hristos. El a murit pentru toți, dar cel care nu-L recunoaște se exclude pe sine însuși; el respinge harul .... ajutorul .... El trebuie acum să suporte singur și vina păcatului și, prin urmare, trebuie să accepte și suferința ca urmare a păcatului, pentru a ispăși pentru prima dată și pentru a-și schimba părerea prin suferință, astfel încât să se întoarcă în continuare la Răscumpărătorul divin, deoarece fără El nu poate intra în Împărăția lui Dumnezeu. Și astfel sunt răscumpărați doar acei oameni care cred în Iisus Hristos, pentru că și păcatele lor sunt iertate. Dar oamenii nu pot conta niciodată pe iertarea păcatelor dacă nu se folosesc de harul dobândit prin moartea lui Hristos, pentru că nu îl recunosc pe Răscumpărătorul divin, pentru că resping actul Său de mântuire sau sunt complet negativi față de El. Căci dacă liberul arbitru al ființei umane nu ar fi decisiv, adică dacă actul de Mântuire ar fi eficient asupra tuturor oamenilor fără deosebire, astfel încât harul acestuia, ajutorul evident, să fie acordat fiecărei ființe umane, atunci toate suferințele ar fi inutile, atunci lumea ar fi deja răscumpărată din ceasul în care Iisus Hristos a murit pe cruce, atunci toată vina păcatului ar fi răscumpărată și aceasta ar însemna ascensiune spirituală pentru întreaga omenire fără excepție. Pentru că păcatul ar fi eliminat din lume, deoarece Hristos a răscumpărat toți oamenii ..... Totuși, liberul arbitru ar fi anulat și astfel devenirea perfectă ar fi, de asemenea, imposibilă .... Dar omenirea este liberă să se folosească de harurile operei de răscumpărare prin recunoașterea conștientă și credința cea mai profundă în Iisus Hristos, Răscumpărătorul divin. Prin această recunoaștere, ființa umană se plasează la crucea lui Hristos, face parte dintre cei pentru care El a murit și pe care i-a eliberat de slăbiciunea voinței lor prin moartea Sa pe cruce și care acum pot lupta spre înalt și sunt susținuți în mod constant de puterea și harul care le este disponibil fără măsură. Căci Iisus Hristos a răscumpărat ființa umană din starea neputincioasă, complet slăbită, care a fost rezultatul păcatului, a eliberat-o de sub puterea adversarului său de îndată ce se folosește de harul actului de mântuire, de îndată ce crede în El și se încredințează Lui și harului Său ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Recunoașterea păcatului .... Voința de a deveni activ ....

B.D. 3280 from 6. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Voința este cea care dă naștere păcatului și, prin urmare, voința trebuie să fie și ea dispusă să se elibereze de el. Prin urmare, ființa umană trebuie să ajungă inevitabil la conștientizarea faptului că a păcătuit înainte de a se apuca de munca de purificare. El trebuie să fie conștient de vinovăția sa înainte de a dori să o răscumpere. Și, prin urmare, nu poate exista iertare a păcatului înainte ca ființa umană să-și recunoască starea de păcat. Pentru că păcătosul continuă să păcătuiască atâta timp cât nu are această conștientizare. Totuși, ființa umană nu-și poate recunoaște păcatul decât atunci când se trezește în ea dragostea, dragostea pentru Dumnezeu și pentru aproapele său împotriva căruia a păcătuit. Pentru că numai așa conștientizează greșeala, numai când inima lui este capabilă să iubească înțelege că a încălcat iubirea, că a devenit păcătos. Și, în funcție de profunzimea iubirii sale, caută să se elibereze de acest păcat. Atunci voința sa devine activă, la fel cum era activă înainte de comiterea păcatului. Dacă ființa umană nu a dobândit această cunoaștere în prealabil, atunci va continua imediat să păcătuiască ..... astfel, va lăsa voința sa să devină activă într-un mod care se opune lui Dumnezeu, și atunci nu va putea fi niciodată eliberată de vina sa, pentru că și acest lucru necesită voința ființei umane. Și astfel se înțelege și faptul că răscumpărarea prin Iisus Hristos presupune întotdeauna voința ființei umane de a se lăsa răscumpărată, altfel nu ar mai exista păcat în întreaga lume și puterea Satanei ar fi frântă pentru totdeauna .... Într-adevăr, Iisus Hristos a învins moartea și a frânt puterea adversarului Său, El a permis ca voința Sa ca ființă umană să devină extrem de puternică și a înfăptuit actul mântuirii în virtutea iubirii Sale, lăsând însă întotdeauna oamenilor libertatea voinței lor de a recunoaște lucrarea Sa și de a-L urma .... permițând astfel voinței lor să devină activă pentru răscumpărare. El nu exclude nici o ființă umană de la binecuvântările și harurile actului de mântuire, dar nici o ființă umană nu va fi obligată să fie răscumpărată, în schimb, ea însăși trebuie să recunoască faptul că este păcătoasă și, în această conștientizare, să se apropie de El, Răscumpărătorul divin, și să apeleze la El pentru iertarea vinovăției sale .... Apoi are loc cel mai de neînțeles act .... Dumnezeu îi iartă vina, îl iartă de dragul lui Iisus Hristos, Care și-a vărsat sângele pentru semenii Săi și pentru păcatele lor .... Dumnezeu a acceptat sacrificiul unei ființe umane iubitoare, iar nenumărați oameni pot rămâne nepedepsiți dacă se pocăiesc de vina lor și cer iertare de dragul lui Iisus Hristos .... Oamenii nu pot înțelege amploarea vinovăției lor de păcat față de Dumnezeu și nu ar putea niciodată să-și ispășească vina pe Pământ și nici măcar în lumea de dincolo nu ar trece eternități până la răscumpărarea finală a vinovăției lor, dacă Iisus Hristos nu s-ar fi milostivit de ei și nu i-ar fi răscumpărat de la suferințe de nedescris pe Pământ și în lumea de dincolo prin sângele Său, printr-un sacrificiu al iubirii Sale, care L-a pătruns și L-a făcut să devină Mântuitorul întregii omeniri. Cu toate acestea, nicio ființă umană nu poate pretinde răscumpărarea dacă nu se întoarce la El de bunăvoie, conștientizându-și vina și cerându-și iertare .... și, prin urmare, nu-L recunoaște. Pentru că aceasta este o condiție prealabilă, deoarece este respectat liberul arbitru al ființei umane și nici nu va fi atins de Dumnezeu în veșnicie și pentru că ființa umană este liberă și, prin urmare, trebuie să decidă singură la cine se întoarce .... la Dumnezeu sau la adversarul său ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Dragostea pentru copii .... Dragostea părintească ....

B.D. 3292 from 13. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Deveniți ca niște copii, și atunci veți putea să Mă iubiți ca un copil care își iubește tatăl. Nu vă opuneți voinței mele, ci lăsați-vă ghidați; apucați-vă de mâna mea părintească și urmați-mă fără împotrivire și plini de încredere că vă voi ghida corect. Atunci vei fi scutit de orice responsabilitate, căci Tatăl nu cere socoteală copilului său dacă acesta este mereu aproape de El și se supune voinței Tatălui în ascultare copilărească. Atunci voi avea grijă de copiii Mei cu o dragoste copleșitoare, îi voi lua în inima Mea și nu-i voi mai lăsa să plece, pentru că atunci vor fi ai Mei pentru totdeauna. Eu nu cer nimic altceva decât dragostea lor, iar dacă îl vedeți pe Tatăl vostru în Mine, dacă vă simțiți ca și copiii Mei, dragostea se va aprinde și în voi și veți dori să-mi aparțineți și astfel să împliniți și voi voința Mea. Copilul știe că va găsi la Tatăl său protecția potrivită, știe că va fi protejat și că i se va asigura tot ce are nevoie, căci iubirea Tatălui nu-l va părăsi pe copilul său în necazuri și, de aceea, copilul va arăta iubire și față de Tatăl său, pentru că se știe iubit de El ..... De aceea, vreau să mă recunoașteți ca Tată, pentru că doresc dragostea voastră și vreau să vă câștig pentru mine. Sunteți ai Mei de la început, dar numai atunci când vă predați Mie sunteți copiii Mei cu adevărat, altfel nu sunteți decât creații vii ale Mele, care au ieșit din Mine, dar nu sunt unite cu Mine prin iubire. Numai iubirea vă face copiii Mei, cărora vreau să le fiu un adevărat Părinte .... Numai dragostea pentru Mine stabilește o relație corectă, iar Eu am curtat această dragoste din eternitate. Un copil care Mă iubește din toată inima sa va găsi fericirea supremă în inima Mea părintească, pentru că bate spre el cu o iubire arzătoare, și oricine posedă iubirea Mea va fi fericit în mod fericit, chiar dacă trupul nu o simte încă atâta timp cât locuiește pe pământ. Dar sufletul simte puterea iubirii Mele și se întoarce spre Mine cu o dorință constantă. Se străduiește spre Mine și tânjește după Cuvântul Meu .... Pentru că iubirea caută unitatea și, întrucât copilul pământesc nu mă poate vedea, vrea să mă audă și, de aceea, ascultă Cuvântul meu care răsună în inima sa. Și copilului Meu îi spun cuvinte de dragoste și mângâiere, cuvinte de putere și har .... Îi dau ceea ce-și dorește, lumină și putere .... pentru ca ea să devină mai puternică și dragostea ei să se aprindă într-o flacără strălucitoare. Apoi mă înclin spre ea și o trag până la Mine .... Îl ridic din împărăția întunericului în împărăția luminii de îndată ce nu mai are nevoie de nimic pe pământ în afară de dragostea Mea .... atunci va fi copt pentru împărăția spirituală, pentru că dacă are dragoste va fi devenit ca Mine și nu va avea niciodată nevoie să se despartă de Mine, pentru că va rămâne veșnic unit cu Mine, pentru că a aprins dragostea pentru Mine în inima sa. Și astfel ar trebui să Mă priviți ca pe niște copii, atunci veți putea să Mă iubiți ca pe niște copii și să tânjiți după Mine cu toată sinceritatea, și atunci iubirea Mea părintească vă va aparține și veți fi fericiți ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Îngăduința sau reținerea păcatelor .... Discipolii lui Iisus ....

B.D. 3297 from 17. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Cărora le veți ierta păcatele, le sunt iertate; și cărora le veți reține păcatele, le sunt reținute .... Acestea sunt, de asemenea, cuvintele Mele, care au găsit adesea o interpretare diferită de cea care le-a fost pusă de Mine. Iar pentru corectare este nevoie de o persoană cu spiritul treaz care să-Mi audă vocea și să vă transmită vouă, oamenilor, clarificările Mele, astfel încât să vă eliberați de erori și să umblați în adevăr .... Ucenicii Mei au fost înzestrați cu puterea de a face minuni în numele Meu, de a vindeca, de a învia morții și de a dovedi astfel oamenilor puterea credinței lor nemijlocite în Mine. Ei se aflau într-o stare spirituală care permitea această lucrare supranaturală, deoarece, atunci când spiritul Meu a venit peste ei, ei erau plini de putere și lumină, de putere și înțelepciune. Prin urmare, ei au fost capabili să răspândească adevărul, deoarece ei înșiși se aflau în el, și au fost capabili să realizeze lucruri prin simplul lor Cuvânt care depășeau orice capacitate umană. Pentru că ei au fost discipolii Mei .... instruiți de Mine în timpul vieții Mele pe Pământ prin Cuvântul interior, ei au trăit în dragoste și au crezut în Mine, astfel că au fost, de asemenea, capabili să primească spiritul Meu în ei înșiși și să lucreze prin el. Faptele extraordinare au fost semne ale maturității lor sufletești, care trebuiau să fie din nou dovada pentru oameni a capacității extraordinare pe care o poate atinge ființa umană dacă trăiește după voința Mea, adică dacă se modelează după chipul Meu .... în iubire .... Căci iubirea este putere, iar dacă ființa umană se află în iubire, este și ea pătrunsă de putere și lumină, căci spiritul lui Dumnezeu, emanația Sa de putere, o poate umple. Și am dat exemplul unei vieți de iubire oamenilor .... Le-am arătat puterea pe care o poate atinge ființa umană și am lăsat exemple vii după moartea Mea, care trebuiau să proclame din nou învățătura Mea de iubire și, de asemenea, să dea un exemplu de putere, astfel încât oamenilor să le fie ușor să creadă în Mine .... Dar Eu Însumi eram în mijlocul discipolilor Mei, chiar dacă nu mai eram vizibil, dar în spirit .... i-am călăuzit, deoarece tot ceea ce este pătruns de spiritul Meu este supus îndrumării Mele divine .... pentru că Eu Însumi puteam acum să lucrez prin intermediul celor care erau activi în numele Meu. Prin urmare, discipolii aveau acum aceeași putere și același drept, deoarece tot ceea ce făceau era acum voința Mea; ei erau iluminați de spiritul Meu, care este emanația Mea. În consecință, ei aveau, de asemenea, puterea de a ierta păcatele în numele Meu, mai ales atunci când o boală era rezultatul păcatelor lor și, pentru a vindeca această boală, trebuiau să le ierte oamenilor și păcatul în sine. Dar dacă recunoșteau nevrednicia unei persoane, necredința ei și voința ei de a se opune lui Dumnezeu, erau la fel de îndreptățiți să o lase în starea ei păcătoasă, pentru că acest lucru nu era determinat de cunoașterea lor umană, ci de spiritul divin din ei, spiritul Meu, care știe totul și, prin urmare, și despre nevrednicia unei persoane și, prin urmare, și despre inutilitatea unei lucrări de har asupra ei. Astfel, le-am dat ucenicilor Mei dreptul de a-i considera pe oameni în funcție de cunoștințele lor, pentru că spiritul Meu era activ în ei și acest spirit garanta gândirea corectă a ucenicilor Mei .... Dar acum, oamenii și-au arogat un drept egal pentru ei înșiși, în care spiritul Meu nu era încă activ .... Ei au autoritatea de a ierta sau de a reține păcatele legate de persoana însăși, dar nu de spiritul divin din această persoană, și astfel au acordat acest drept tuturor discipolilor conform cuvântului, nu conform spiritului lor, și astfel au înțeles greșit sensul Cuvântului Meu, deși și acum ar gândi corect dacă ar fi clar cine este cu adevărat discipolul Meu ....

Nu sunt cei care se numesc pe ei înșiși, ci cei pe care i-am chemat pentru slujba lor de învățătură pe Pământ .... Căci Eu le-am dat ucenicilor Mei însărcinarea: "Mergeți și învățați toate neamurile ...." Dar pentru a putea învăța, spiritul Meu trebuie să fie eficient în ei, astfel încât să poată distribui oamenilor adevărul pur și să răspândească învățătura Mea de iubire în lume. Dar adevărul nu poate fi însușit în alt mod decât prin lucrarea spiritului. Și astfel, discipolii Mei trebuie neapărat să fie iluminați de spiritul lui Dumnezeu înainte de a se putea considera discipolii Mei. Dar atunci și ei vor fi pătrunși de lumină și de putere și vor putea să realizeze fapte extraordinare, puterea spiritului le va permite să vindece bolnavii, deci să elibereze oamenii de păcat și de consecințele sale, de îndată ce vor crede în Mine și în numele Meu .... Acestor oameni iluminați de spiritul Meu le-am dat puterea de a ierta păcatele, pentru că, prin starea lor spirituală matură, ei recunosc și când persoana este demnă de a i se ierta păcatele, căci atunci acționează în numele Meu și Eu sunt Cel care le iert efectiv păcatele. Dar dacă se simt chemați să îndeplinească actul de iertare a păcatelor oameni care nu pot demonstra nicio chemare din partea Mea Însămi, care nu sunt nici luminați de spiritul Meu și nici nu aud Cuvântul Meu în ei înșiși, atunci chemarea lor poate fi negată cu siguranță pe bună dreptate, ceea ce este deja evident din faptul că sunt incapabili să își recunoască semenii pentru a judeca dacă păcatele lor trebuie lăsate sau păstrate. Judecata aceasta presupune deja lucrarea spiritului, care, însă, trebuie negată majorității celor care cred că sunt chemați să fie slujitori ai lui Dumnezeu atâta timp cât nu au Cuvântul interior. Numai prin Cuvântul Meu sunt chemați să lucreze pentru Mine, deoarece numai Cuvântul Meu îi face cunoscători, adică le transmite adevărul pur, iar acest lucru este absolut necesar pentru a putea lucra pentru Mine ca ucenic al Meu. Oricine are el însuși adevărul poate, de asemenea, să-l transmită și astfel își ajută semenii să devină liberi. Oricine are Cuvântul Meu va avea, de asemenea, capacitatea de a judeca atunci când voința unei persoane este îndreptată spre Dumnezeu. Pentru că cuvântul rostit de om este adesea înșelător, inima nu trebuie să fie implicată în ceea ce rostește gura. Dar ucenicul corect are și darul de a-și recunoaște semenii și, prin urmare, știe și el care persoană este serioasă în privința iertării păcatelor sale și nu se lasă înșelat de multe cuvinte lipsite de convingere interioară. Și, prin urmare, nici iertarea păcatelor nu poate fi un act general, deoarece ea nu poate avea loc decât acolo unde a precedat cea mai profundă pocăință și unde aceasta este recunoscută de discipolii Mei. Dar atunci judecata acestora din urmă va fi valabilă în fața Mea, deoarece el acționează numai după instrucțiunile Mele și activitatea sa este supusă voinței Mele. Și iată ce le-am dat de înțeles discipolilor Mei prin aceste Cuvinte, că acțiunile și gândurile lor sunt în deplin acord cu Mine dacă sunt active în numele Meu, că nu pot gândi și nu pot dori altceva decât voința Mea dacă spiritul divin acționează în ei, dar numai dacă acesta îi imprimă ca discipoli ai Mei. Căci Eu Însumi Îmi numesc slujitorii de pe Pământ, deoarece Eu știu cu adevărat cine este calificat pentru această funcție și pe cine pot înzestra cu darurile pe care le cere o slujbă de învățătură pe Pământ .... Și apoi le dau și autoritatea, pentru că atunci ei nu fac decât să îndeplinească ceea ce stă în voia Mea ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Îndemnul interior al instrucțiunii lui Dumnezeu. Insinuarea voinței.

B.D. 3308 from 27. octombrie 1944, taken from Book No. 43

Dumnezeu îți dă instrucțiunile Sale prin inima ta .... De îndată ce vă simțiți îndemnați de o intenție, de îndată ce aceasta vă împinge din interior, este întotdeauna vocea lui Dumnezeu care vă dă instrucțiuni, cu condiția să vă străduiți să trăiți în voia lui Dumnezeu, să vă îndreptați spre El și să vă încredințați călăuzirii Sale. Atunci voința Lui vă va ghida, purtând aceeași voință în voi, pentru că v-ați supus în mod conștient voinței Sale; și atunci nu veți putea decât să cedați la îndemnul inimii voastre, iar acțiunile voastre vor fi corecte și voite de Dumnezeu. Dar analizați-vă cu seriozitate pe voi înșivă pentru a vedea cărei puteri îi acordați dreptul de a vă controla .... Rugăciunea sinceră către Dumnezeu te protejează de puterea potrivnică; dar ceea ce faci fără să fi cerut binecuvântarea lui Dumnezeu, ceea ce faci doar pentru a promova bunăstarea trupului, ceea ce faci cu totul în afara lui Dumnezeu, acestea nu sunt instrucțiunile Lui, ci ale adversarului, și îți vor dăuna sufletului. Persoana care tinde spre Dumnezeu nu trebuie să se teamă niciodată să gândească și să acționeze greșit, pentru că atitudinea sa față de Dumnezeu le permite și forțelor spirituale să aibă acces la ea și le dă acum dreptul de a sta în mod protector alături de ființa umană, pentru a îndepărta astfel și influența forțelor rele. Numai dorința de Dumnezeu asigură protecție divină pentru ființa umană, iar cel care se află sub protecție divină nu se poate rătăci, ci poate face doar ceea ce este bun pentru sufletul său. Dumnezeu Însuși îl ghidează, iar fiecare cale pe care o ia este importantă și duce la țintă. Ființa umană acționează, desigur, la discreția sa, voința sa o împinge la o acțiune sau alta, și totuși este voința lui Dumnezeu care se exprimă prin voința sa atâta timp cât ființa umană cedează impulsului interior. Însă dacă ignoră acest îndemn, atunci el se împotrivește, devine indecis, voința sa nu este încă complet subordonată voinței lui Dumnezeu. Și trebuie să se ferească de acest lucru, pentru că acesta este întotdeauna rezultatul unei slăbiciuni în rugăciune .... Cu cât legătura sa cu Dumnezeu este mai intimă, cu atât vede mai clar calea trasată pentru el și cu atât mai de bunăvoie urmează instrucțiunile lui Dumnezeu pe care inima sa i le face cunoscute. Doar distanța față de Dumnezeu îl privează de sentimentul fin al voinței divine, pentru că atunci este lăsat în voia lui proprie și nu știe ce ar trebui să facă și ce ar trebui să lase în pace. Iar adversarul lui Dumnezeu evaluează astfel de condiții intervenind în gândurile ființei umane, încercând să o determine să își bazeze fiecare acțiune pe propriul avantaj. Și atunci ființa umană trebuie să lupte, trebuie să se lupte pentru a restabili legătura cu Dumnezeu, care îi conferă o gândire clară, astfel încât să poată rezista tentațiilor. Cine Îl caută pe Dumnezeu nu se va rătăci, dar cine îl exclude se va rătăci. De aceea, nimic nu trebuie întreprins fără rugăciunea pentru binecuvântarea lui Dumnezeu, atunci gândirea oamenilor va fi de asemenea ghidată corect și fiecare activitate va avea în ea voia lui Dumnezeu ....

Amin.

Traducere realizată de Ion Chincea

Sfere diferite în domeniul spiritual

B.D. 3316 from 3. noiembrie 1944, taken from Book No. 43

Imediat după moartea trupului, sufletul părăsește trupul și plutește în împărăția spirituală, care, în funcție de starea sa de maturitate, poate fi aproape sau departe de Pământ. Acest lucru nu trebuie înțeles din punct de vedere spațial, ci distanța rezultă din diferența sferelor, care aparțin toate împărăției spirituale, deoarece ele se află la distanță și în afara lumii pământești-materiale, iar sufletul, care este încă imatur, trebuie să parcurgă un drum foarte lung în timp înainte de a ajunge la sferele de lumină. Un suflet matur, pe de altă parte, este transferat în aceste sfere într-o clipă după moartea sa fizică, deoarece nu are nevoie nici de timp, nici de spațiu pentru a depăși distanța de la Pământ în sferele de lumină. Doar forța pe care i-a dat-o starea de maturitate a sufletului îi este suficientă pentru aceasta. Sufletele imperfecte, pe de altă parte, nu sunt capabile să se despartă atât de repede de Pământ, pentru că odată sunt neputincioase să se înalțe în sus, iar apoi sunt, de asemenea legate cu simțurile lor de lucrurile pământești. Ele nu vor să părăsească Pământul și astfel rămân mult timp aproape de Pământ, mai ales în mediul pe care l-au numit al lor în timpul vieții. În consecință, ele nu simt imediat trecerea de la împărăția pământească la cea spirituală. Pentru că locuința lor li se pare încă pământească și adesea sufletele nu sunt conștiente că nu mai au viața lor fizică. Dar le înstrăinează faptul că nu mai pot stabili contacte cu oamenii de pe Pământ, că nu se pot face auzite și că sunt lăsate neobservate de oameni. Această împrejurare le determină încet-încet să își dea seama de situația lor, să conștientizeze că nu mai locuiesc pe Pământ, ci dincolo de el, în împărăția spirituală. Cu toate acestea, atâta timp cât sufletul are încă o mentalitate pământeană, el este incapabil să se îndepărteze de acest mediu; el este încă legat de Pământ și această stare este chinuitoare pentru el, deoarece tot ceea ce dorește sau crede că posedă îi este inaccesibil. Și acum ar trebui să învingă încet-încet dorința pentru bunurile pământești; abia atunci când a reușit să facă acest lucru se îndepărtează din ce în ce mai mult de Pământ, sferele capătă o altă formă, ochiul nu mai vede creații pământești, ci doar spirituale, în funcție de starea de maturitate a sufletului, adică ochiul spiritual al sufletului este capabil să vadă lucruri spirituale pe care ființa imperfectă nu le poate vedea, deși sunt prezente. Cu toate acestea, dacă un suflet mai matur pleacă de pe Pământ, atunci el va putea distinge imediat împrejurimile sale din împărăția spirituală, deoarece ochiul spiritual are această capacitate ca urmare a maturității sufletului său. Un astfel de suflet va recunoaște și sufletele pe care le întâlnește în lumea de dincolo, în timp ce, dimpotrivă, sufletele imature nu sunt în măsură să facă acest lucru, adică recunosc doar sufletele celor care, la fel, trăiesc în întuneric, care se află, prin urmare, în aceeași stare imperfectă. Cu toate acestea, ființele pline de lumină sunt invizibile pentru ele și chiar dacă se apropie de ele în voalarea luminii lor, ele nu le recunosc ....

Ochiul spiritual nu se deschide decât într-o anumită stare de maturitate, dar atunci sufletele sunt și ele înconjurate de lumină, în timp ce întunericul spiritual înconjoară sufletele care nu pot vedea nimic, deoarece vederea spirituală le este încă închisă. Lucrurile pământești, pe de altă parte, sunt vizibile în fața ochilor lor în funcție de dorința lor; acestea sunt însă doar iluzii care nu există în realitate, ci îi apar prin dorința sufletului pentru ca, totuși, să dispară ca o umbră de îndată ce sufletul vrea să le apuce și să le folosească, căci sufletul ar trebui să recunoască din tranzitivitatea lor că trebuie să tindă spre ceva mai înalt decât bunurile pământești care se estompează. Astfel, atâta timp cât sufletul încă mai dorește așa ceva, nici ființele de lumină nu se vor apropia de el, căci sufletele cu mentalitate materială nu vor asculta cuvintele ființelor de lumină dacă acestea vin în acoperământul lor și vor să le aducă Evanghelia. Ele pot fi ajutate în această situație doar prin rugăciunea unei persoane, abia atunci se vor îndepărta de materie, iar apoi vor căuta un subtitut în împărăția spirituală. Vin în întâmpinarea lor ființe dispuse să ajute, care le instruiesc și le arată calea de ascensiune. Și cu cât acceptă cu mai multă bunăvoință instrucțiunile ființelor de lumină, cu atât mai repede li se deschide ochiul spiritual, iar ele sunt acum răpite din întuneric .... au intrat în sfere în care li se permite să primească lumină și să dea lumină. Ele au parcurs calea, care poate dura puțin, dar și foarte mult timp, în funcție de persistența sufletului în lupta pentru bunurile materiale care îl țin legat de Pământ până la depășirea lor, pentru a putea fi acum introdus în adevărul pur de către ființele de lumină, pentru a putea acum să lucreze în lumea de dincolo pentru Împărăția lui Dumnezeu, prin sufletul care distribuie acum cunoștințele sufletelor nevoiașe care încă mai pășesc în întunericul spiritului ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Vocea puternică a lui Dumnezeu. Sfârșitul luptei

B.D. 3318 from 5. noiembrie 1944, taken from Book No. 43

Vocea lui Dumnezeu va răsuna puternic și ferm, și soarta națiunilor va fi decisă, pentru că Dumnezeu Însuși va pronunța judecata prin forțele naturii. Și nimeni nu se va putea opune sentinței Sale, pentru că va fi dreaptă și îi va lovi pe oamenii care sunt vinovați de marea mizerie și care nu vor să vadă nedreptatea lor. Va fi un eveniment extrem de trist și nenumărați oameni își vor pierde viața, dar evenimentul este de asemenea de neoprit, deoarece oamenii nu mai pot fi zguduiți de nimic de ceea ce realizează voința umană și, prin urmare, trebuie să fie tulburați de un eveniment pe care voința umană nu-l poate evita sau curma și care, prin urmare, provoacă o mare groază, deoarece fiecare vede moartea în fața ochilor săi și trebuie să se pregătească pentru sfârșitul temporal.

Și acest eveniment se apropie tot mai mult, trece zi după zi fără ca omenirea să se schimbe, iar îndelunga răbdare a lui Dumnezeu încă ezită pentru a le mai da oamenilor posibilitatea de a se întoarce înainte ca vocea Lui să răsune.

Dar acum, evenimentele mondiale se apropie și ele de sfârșit, pentru că evenimentele naturale se pregătesc, pentru că interiorul Pământului este în agitație și așteaptă doar momentul în care Dumnezeu dă libertate forțelor naturii pentru a se putea dezlănțui. Pentru că oamenii nu pot găsi nici un scop, Dumnezeu intervine și îi pune capăt. Lucrurile rele se vor sfârși, dar rezultatul va fi și mai rău, pentru că oamenii vor fi într-o suferință teribilă și vor fi complet dezorientați în fața forțelor naturii dezlănțuite. Ei nu pot nici să fugă, nici să-și oprească sau să-și reducă furia, sunt la mila lor și au un singur Salvator în care se pot încrede în necazul lor, pe care Îl pot chema în ajutor și care are puterea de a-i ajuta.

Dar numai câțiva Îl recunosc, câțiva se simt vinovați și așteaptă cu umilință sentința Lui în cunoașterea păcătoșeniei lor. Iar Dumnezeu îi va accepta și pe acești puțini în orele de distrugere pe care voința divină le va permite să vină, pentru că altfel adversitatea spirituală nu poate fi remediată, iar adversitatea pământească este în mod constant sporită de voința umană. Și pentru că oamenii nu pot găsi un scop, Dumnezeu stabilește sfârșitul unei lupte care mișcă întreaga lume.

Și un strigăt de groază va răsuna pe tot Pământul, care îi va face pe oameni să încremenească, pentru că amploarea nenorocirii îi face pe toți să asculte și să tremure în fața unei repetări. Și acesta este intenția lui Dumnezeu, ca întreaga omenire să ia parte, să asculte sentința Lui, să-și recunoască vinovăția și dreptatea lui Dumnezeu. Pentru că fiecare luptător se crede încă în drept, doar puterea este încă apreciată și nu dreptatea, iar binecuvântarea lui Dumnezeu nu se poate baza pe acțiuni care sunt detestabile pentru că ele încalcă porunca divină a iubirii.

Și Dumnezeu îi va pedepsi pe oameni cu același lucru pe care îl fac ei, doar că lucrarea Sa de distrugere este și mai puternică, astfel încât ei Îl vor recunoaște prin ea. Pentru că se indignează și spiritualul care, încă neeliberat, este smuls din ordinea divină și simte această stare în mod chinuitor, căci chiar dacă a devenit liber prin voința umană nu se poate bucura de libertatea sa, pentru că nu este libertatea desăvârșirii, ci spiritualul este privat de posibilitatea de activitate pentru care se indignează. Și va fi activ acolo unde i se oferă o oportunitate. Dar, în special, se va conecta cu spiritualul încă exilat și, de asemenea, va încerca să-l miște ca să își detoneze acoperământul, lucru care îi este de ajutor.

În acest fel, încearcă să forțeze oamenii să fie din nou activi într-un mod constructiv, astfel încât să aibă din nou posibilitatea de a obține noi creații pentru a putea continua cursul dezvoltării. Iar Dumnezeu nu împiedică spiritualul devenit liber prin voința umană, așa cum El își dă acordul și atunci când materia se agită în Pământ, când spiritualul se străduiește să se apropie de lumină și încearcă să-și detoneze acoperământul. Dumnezeu își retrage pentru o scurtă perioadă de timp voința Sa și dă frâu liber voinței spirituale, care însă, fiind încă complet imatură, înseamnă o lucrare de distrugere de proporții imense.

Și astfel, voinței umane i se opune o voință care o întrece pe cea dintâi, aparent lipsită de toată iubirea și înțelepciunea divină și care găsește deplina aprobare a lui Dumnezeu. Dar omenirea nu se pleacă în fața lui Dumnezeu, nu se oprește în lupta ei de distrugere, este infestată de demoni și se lasă condusă de ei, cade din ce în ce mai mult în puterea răului și arată acest lucru în acțiunile și măsurile sale. Și pentru a pune capăt acestui declin, voința și omnipotența lui Dumnezeu intră în mod evident în acțiune.

El zguduie Pământul și, odată cu el, omenirea, pentru ca aceasta să-și revină și să se schimbe. Pentru că este ultimul timp care mai poate fi folosit pentru suflete. Și de aceea, Dumnezeu lasă să răsune vocea Sa, puternică și plină de tărie, și îi cheamă pe oameni: Opriți-vă din furia voastră, care vă sfâșie sufletele în pierzanie; schimbați-vă înainte de a fi prea târziu și amintiți-vă de Cel care stăpânește Cerul și Pământul, care este Creatorul și Susținătorul vostru și a Cărui iubire o călcați în picioare. Reflectați la sfârșitul vostru, căci este aproape.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Vina păcatului .... Iertare .... Răscumpărarea .... Crucea lui Hristos ....

B.D. 3335 from 19. noiembrie 1944, taken from Book No. 43

Harurile lucrării de răscumpărare se extind asupra tuturor oamenilor care au credință în Iisus Hristos. Aceștia sunt deci asigurați și de iertarea păcatelor lor, de îndată ce le recunosc, se pocăiesc și cer iertare. Căci cei care cred în Iisus Hristos știu și ei că sunt păcătoși, altfel nu ar recunoaște lucrarea sa de răscumpărare. În consecință, ei stau la crucea lui Hristos, se simt complici la suferința și moartea pe care Iisus le-a luat asupra Sa și se pleacă cu umilință în fața Lui pentru a cere iertarea vinovăției lor. Dar acești oameni se străduiesc în mod constant să ajungă la maturitatea sufletului lor și, prin urmare, se vor refugia și ei la crucea lui Hristos din când în când, dacă sunt expuși ispitelor în lupta vieții sau chiar le cedează din când în când. Pentru că ei știu că sunt slabi și că, prin urmare, pericolul de a păcătui este imens dacă nu se roagă în mod constant pentru putere și nu îl cheamă pe Iisus Hristos să le întărească voința. Ei știu că pot veni la El în orice moment; ei știu, de asemenea, că Dumnezeu este îndelung răbdător și milostiv, că știe despre slăbiciunile copiilor Săi și că este întotdeauna dispus să-i ierte dacă au păcătuit și se apropie cu pocăință de crucea lui Hristos. Pentru că actul de mântuire a fost săvârșit pentru toți oamenii și pentru toate timpurile .... harurile Sale vor fi întotdeauna eficiente asupra celor care cred în Iisus Hristos, iar toată vina va fi aruncată asupra Celui care a luat-o asupra Sa și a ispășit-o prin moartea de pe cruce. Lucrarea de milostenie este atât de mare încât oamenii sunt incapabili să o înțeleagă ..... Cu toate acestea, numai cei care se unesc cu El prin credință pot participa vreodată la ea. Și iată de ce greutățile de pe Pământ sunt copleșitoare, ba chiar adesea insuportabile, pentru că omenirea a pierdut această credință, pentru că nu fuge la El cu vina păcatului, ci este ea însăși împovărată și acum trebuie să poarte și povara. Vinovăția lor nu poate fi achitată, ea crește în mod constant și se așează cu atât mai greu asupra oamenilor care nu au nicio credință în Iisus Hristos. Și va deveni atât de mare încât vinovăția îi va strivi pe oameni, încât se vor prăbuși sub ea și nu se vor mai putea ridica, pentru că nu caută iertarea vinovăției lor, iar dreptatea lui Dumnezeu nu-i poate răscumpăra dacă nu doresc harul Său și nu acceptă să fie răscumpărați din vina lor. O ființă umană s-a jertfit în iubire supremă și prin moartea Sa a oferit lui Dumnezeu o ispășire care este suficientă pentru veșnicii, încât păcătoșii să găsească iertare înaintea lui Dumnezeu de dragul acestei jertfe .... pentru că El a fost cea mai pură Ființă, a fost lipsit de orice vină și, de aceea, jertfa Sa a compensat păcatele întregii omeniri. Cu toate acestea, jertfa Sa de ispășire trebuie să fie recunoscută de oameni, ei trebuie să fie dispuși să accepte harul astfel obținut, altfel nu vor putea fi eliberați veșnic de vina lor. Păcatul îi trage pe oameni în jos, moartea lui Hristos îi ridică din nou .... Păcatul este moartea sufletului, dar la crucea lui Hristos acesta revine la viață .... Fiecare om este păcătos atâta timp cât mai umblă pe Pământ; dar în credința în Iisus Hristos și în lucrarea Sa de răscumpărare el găsește iertarea, găsește viața veșnică, care ar fi pierdută pentru el prin păcat. Iertarea vinovăției păcatului este, așadar, de cea mai mare importanță, ea nu poate avea loc decât prin Iisus Hristos, nu poate fi înlocuită cu nimic altceva și, prin urmare, orice persoană căreia îi lipsește credința în Iisus Hristos și în actul Său de mântuire va trebui să zăbovească în păcat. Căci, chiar dacă va trăi o viață de strictă stăpânire de sine și puritate pe Pământ, păcatul fostei sale răzvrătiri împotriva lui Dumnezeu, care a fost motivul vieții sale pe Pământ în primul rând, va rămâne în continuare cu el .... Pentru că acest păcat l-a făcut să aibă o voință slăbită, care nu este capabilă să opună rezistență împotriva ispitelor și tentațiilor pământești care îl fac păcătos. Căci Iisus Hristos și-a oferit jertfa ca recunoaștere a greutății profunde, ca recunoaștere a slăbiciunii voinței în care se află omenirea din cauza păcatului său trecut .... Și pentru a-i răscumpăra din aceasta și-a dat viața pe cruce .... căci El era plin de iubire, iar iubirea caută să aducă ajutor, iubirea va fi mereu activă în răscumpărare ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Lucrarea de iubire .... Începutul răscumpărării ....

B.D. 3338 from 21. noiembrie 1944, taken from Book No. 43

Fiecare persoană ar trebui să contribuie cu partea sa la răscumpărare și poate face acest lucru și dacă dă un exemplu de viață plină de iubire. Căci, procedând astfel, el îi încurajează și pe semenii săi să ducă o viață de iubire, de îndată ce iubirea îi este arătată în orice moment. Numai iubirea este răscumpărătoare și numai atunci omenirea poate fi eliberată de suferința sa spirituală și pământească, dacă se decide să ducă o viață de iubire. Acest lucru va dezlega învelișul sufletului și, în același timp, poate fi atenuată și suferința de pe Pământ, care este adesea un mijloc de a stimula ființa umană să ducă o viață de iubire. Dar oamenii nu țin cont de îndemnuri și avertismente, ei continuă să rămână nemiloși, gândurile și acțiunile lor sunt departe de iubire și astfel își creează o soartă insuportabilă pe Pământ, ei înșiși sunt cauza suferinței și a mizeriei, direct prin lipsa lor de bunătate și indirect că au nevoie de un antidot ascuțit pentru a se schimba. Dar dacă ființa umană individuală se străduiește să trăiască o viață de iubire, ea va alunga suferința pentru sine și pentru cei din jur, căci Dumnezeu o va reduce pentru că se va apropia tot mai mult de ea în aceeași măsură în care ființa umană practică iubirea, pentru că acum va ține departe de ea suferința sau o va ajuta să o suporte dacă este necesar pentru binele sufletelor semenilor săi. Și fiecare lucrare de iubire îl atrage pe Dumnezeu, cu fiecare lucrare de iubire ființa umană își creează o armă împotriva suferinței, o poate acum depăși cu ușurință și astfel recunoaște tot mai mult puterea iubirii. Dar mai presus de toate, o viață de iubire desface învelișul care încă înconjoară sufletul .... Și aceasta este răscumpărarea incipientă .... el se face capabil să primească radiația lui Dumnezeu, spiritul său, dă viață spiritului din el însuși, se rupe învelișul care împiedica o apropiere între spirit și suflet .... Dacă o persoană trăiește o viață de iubire pentru semenii săi, atunci scânteia spirituală din ea se poate conecta cu emanația lui Dumnezeu, iar acolo unde acest lucru poate funcționa, scânteia spirituală din sufletul semenilor săi va încerca, de asemenea, să străpungă învelișul său, îndemnând persoana să facă fapte bune și încercând să se facă auzită .... Astfel, un exemplu bun va inspira întotdeauna imitația, căci aceasta este forța iubirii, forța spiritului care se trezește prin iubire și care este în permanență activă și care caută, de asemenea, să ia contact cu scânteia spirituală din semenii săi. Căci scânteia spirituală din ființa umană face parte din Dumnezeu, iar tot ceea ce este divin tinde spre celălalt; dar acolo unde divinul pătrunde în ființa umană, există și răscumpărare .... Sufletul legat de Pământ devine liber, se leapădă de toate cătușele și se apropie din nou de starea sa inițială, starea de libertate deplină .... Și numai iubirea poate aduce acest lucru .... Prin urmare, fiecare ființă umană ar trebui să practice doar iubirea, pentru a se binecuvânta pe sine și pe aproapele său .... El ar trebui să dea un exemplu bun și să știe că nu numai că va rupe legăturile sufletului, dar va reduce și suferința pământească, dar că o creștere a lipsei de bunătate înseamnă și o creștere a suferinței pământești și că omenirea va cădea într-o stare spirituală din ce în ce mai întunecată, din care nimic altceva decât iubirea nu o poate răscumpăra ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Evenimentul natural. Oameni buni și răi victime

B.D. 3348 from 27. noiembrie 1944, taken from Book No. 43

În ceasul celei mai mari strâmtorări, mulți oameni îl vor chema pe Dumnezeu, dar nu toate chemările vor veni din inimă, pentru că pericolul în care se află îi privează de orice capacitate de a gândi și, astfel, se vor adresa lui Dumnezeu doar cu buzele, iar rugăciunea lor va rămâne neauzită. Doar cei care sunt capabili să-și trimită gândurile la El, chiar și numai pentru câteva clipe, acelora Dumnezeu le va fi alături, fie pentru a-i salva de necazurile trupești, fie pentru a le oferi sufletului lor har înainte de sfârșit. Moartea nu trebuie privită întotdeauna ca fiind cel mai mare rău, căci dacă omul l-a găsit pe Dumnezeu în fața morții, aceasta a fost un mijloc eficient de mântuire, care valorează mai mult decât păstrarea vieții trupești în întunericul spiritual.

Și de aceea, nenumărați oameni își vor pierde viața în scurt timp, în parte ca un avertisment pentru semenii lor și în parte din cauza propriilor greutăți spirituale. Dar chiar și cei drepți vor fi chemați de pe Pământ, a căror viață s-a încheiat conform voinței lui Dumnezeu. Pentru că acolo unde Dumnezeu Însuși este recunoscut, unde forțele naturii, care sunt supuse voinței lui Dumnezeu intră în agitație, acolo voința Lui determină și cine cade victimă acestui eveniment. Oamenii maturi și imaturi vor trebui să părăsească Pământul, însă dacă un suflet L-a recunoscut pe Dumnezeu înainte de moarte, dezvoltarea sa spirituală ulterioară în lumea de dincolo este de asemenea asigurată, iar viața pământească încheiată este doar o binecuvântare pentru el.

Și strâmtorarea pământească va fi mare și totuși va oferi tuturor posibilitatea de a-L găsi pe Dumnezeu. Căci evenimentul natural se va anunța dinainte. Semne extraordinare vor indica un eveniment extraordinar, astfel încât fiecare om va putea reflecta în prealabil la el, iar semenii îi vor indica și ei puterea supremă, Conducătorul Cerului și al Pământului, astfel încât el să aibă timp și posibilitatea de a se conecta cu El într-o rugăciune sinceră. Dar acum reiese depărtarea omenirii de Dumnezeu, pentru că doar câțiva Îl acceptă, doar câțiva se întorc la El în frica și necazul lor pentru protecție și ajutor. Cei mai mulți dintre ei Îl resping în mod conștient și inconștient, urmăresc spectacolul naturii mereu în speranța unui sfârșit rapid, iar ceasul necazului îi lovește cu atât mai violent, pentru că se simt complet abandonați, deoarece le lipsește orice credință.

Totuși, chiar și dintre acești oameni îndepărtați de Dumnezeu, mulți vor rămâne în viață, cărora Dumnezeu le oferă încă posibilitatea de a ajunge la recunoaștere după aceea. Oameni buni și răi își vor pierde viața, iar oameni buni și răi își vor păstra viața, căci această catastrofă naturală nu este încă o separare a spiritelor, ci doar o ultimă avertizare înainte de Judecata de Apoi, din care toți oamenii trebuie să tragă foloase spirituale. Însă este la latitudinea lor cum evaluează acest ultim avertisment: Pot ajunge la recunoaștere înainte sau după noaptea nefastă, dar pot de asemenea să-și păstreze vechea gândire, iar marele eveniment poate rămâne fără impresie asupra sufletului lor.

Și astfel, oamenii îndepărtați de Dumnezeu vor acționa și după aceea pentru a distruge orice credință în Dumnezeu, și vor invoca acest eveniment natural ca fiind cea mai mare dovadă a inexistenței Sale, vor reieși ca cei mai mari tăgăduitori ai lui Dumnezeu dintr-un eveniment care ar fi trebuit să îi conducă înapoi la credință, și astfel va izbucni evident bătălia între cei care au fost făcuți puternici și credincioși de acest eveniment și cei care au supraviețuit în ciuda lipsei lor de credință; și astfel totul se va sfârși după ce omenirii i se va acorda o scurtă perioadă de grație până la Judecata de Apoi.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Filiația divină .... Excesul de suferință pe Pământ ....

B.D. 3352 from 1. decembrie 1944, taken from Book No. 43

Pentru a dobândi calitatea de copil al lui Dumnezeu pe Pământ, ființa umană trebuie să se modeleze pe sine în iubire și să se facă astfel capabilă să stabilească unitatea cu Dumnezeu încă de pe Pământ, pentru a putea intra în sferele de lumină din lumea de dincolo, pe deplin maturizată, atunci când va pleca de pe Pământ. Astfel, el trebuie să-și fi purificat atât de mult sufletul prin fapte de iubire, încât Dumnezeu Însuși să poată locui în el, iar spiritul său să se unească cu Spiritul Tatălui. Apoi, ființa umană și-a rezolvat complet sarcina pământească, și-a atins scopul și, ca ființă de lumină, a găsit intrarea în împărăția spirituală, unde acum creează și lucrează. Dar acest grad de maturitate necesită o renunțare completă la bunurile pământești .... Atâta timp cât ființa umană este încă atașată de materie, această fuziune cu divinitatea eternă este imposibilă, deoarece inima nu este încă complet purificată de dorințe și, prin urmare, nu este încă pregătită să primească spiritul divin, și atunci ființa umană va trebui să accepte multă suferință pentru a realiza purificarea finală a sufletului și, prin urmare, chiar și oamenilor extrem de buni și pioși li se vor impune multe suferințe pentru ca purificarea sufletului să aibă loc. În cazul în care oamenii sunt asupriți de suferințe deosebit de grave și totuși apare o credință profundă, sufletul poate că a ales o viață pământească deosebit de dificilă înainte de întrupare pentru a atinge scopul final, filiația divină, pe Pământ. Pentru că acest obiectiv trebuie să fie urmărit și atins pe Pământ și va necesita întotdeauna cele mai dificile condiții de viață, deoarece sufletul trebuie să intre în împărăția de dincolo complet curat și fără zgură, iar acest lucru necesită un proces de purificare deosebit de eficient. Pentru că suferința este întotdeauna un ajutor pentru a atinge scopul spiritual .... Ar trebui să ducă la Dumnezeu, dacă sufletul este încă îndepărtat de Dumnezeu, sau ar trebui să purifice și să cristalizeze sufletul pentru ca acesta să se poată apropia de Dumnezeu ca o ființă pură pentru a intra în cea mai fericită unire cu El. Suferința și iubirea trebuie să lucreze împreună pentru spiritualizarea unei persoane pe Pământ și, prin urmare, ființa umană care se află în iubire nu trebuie să se teamă de suferință, ci să o accepte cu umilință, gândindu-se la țelul înalt pe care îl poate atinge pe Pământ, pentru că și-a ales singur calea pământească, știind că aceasta îl va ajuta să ajungă la cea mai înaltă maturitate, dacă voința sa nu i se opune. Dar bucuriile filiației divine depășesc de o mie de ori orice suferință din viața pământească. Iar timpul pământesc este scurt, este ca o clipă în perioada veșniciei .... Și de îndată ce omul are o credință profundă, el va putea primi întotdeauna de la Dumnezeu puterea de a îndura tot ceea ce i se impune, căci rugăciunea sa va fi atunci îndreptată în mod intim spre Dumnezeu, iar Dumnezeu Însuși îl va întări și îl va face un biruitor al vieții pământești .... Dumnezeu Însuși își va chema copilul la Sine dacă acesta a trecut testul vieții pământești și acum pleacă de pe Pământ ca o ființă pură .... Cu toate acestea, parcursul său pământesc va fi întotdeauna caracterizat de iubire și suferință, pentru că fără acestea sufletul nu va deveni complet curat pentru a-L primi pe Dumnezeu în inima ființei umane, iar această unire intimă cu Dumnezeu trebuie să aibă loc deja pe Pământ, altfel sufletul nu va putea rezista tentațiilor lumii, altfel nici suferința nu-i va putea aduce o purificare completă, pentru că nu are puterea de a suporta această suferință fără să se plângă și orice nemulțumire sau răzvrătire împotriva ei nu are încă o supunere completă față de voința lui Dumnezeu. Dar sufletul trebuie să devină una cu Dumnezeu .... Trebuie să fie în cel mai intim contact cu El, trebuie să dorească suferința însăși și, de asemenea, să o accepte cu recunoștință ca pe un dar de la Dumnezeu, realizând că aceasta dărâmă ultimele bariere dintre Dumnezeu și ea însăși și că numai depășirea ei îi va aduce cea mai înaltă beatitudine... pentru a deveni un copil al lui Dumnezeu cu toate drepturile și îndatoririle .... Și acesta este scopul tuturor oamenilor de pe Pământ, dar numai câțiva îl ating. Doar câțiva sunt atât de intim uniți cu Dumnezeu prin iubire încât, chiar și în suferință, recunosc iubirea Sa părintească extrem de mare, care vrea să le pregătească cea mai fericită soartă în veșnicie ..... Soarta lor pe Pământ nu este de invidiat, dar în împărăția de dincolo ei ocupă cel mai înalt nivel .... Ei se află în imediata apropiere a lui Dumnezeu și, prin urmare, sunt nespus de fericiți, deoarece, ca adevărați copii ai Lui, pot conduce și domni după voia lor, care este întotdeauna și voia lui Dumnezeu .... Ei pot crea și modela și pot contribui mereu și mereu la răscumpărarea a ceea ce, încă îndepărtat de Dumnezeu, are nevoie de cele mai diverse creații pentru a se dezvolta în sus. Iar aceasta este cea mai binecuvântată soartă care compensează și depășește pe deplin suferința vieții pământești și, prin urmare, ar trebui să fie scopul tuturor oamenilor de pe Pământ ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Influențarea mentală prin intermediul ființelor de lumină ....

B.D. 3354 from 3. decembrie 1944, taken from Book No. 43

De îndată ce un purtător de lumină din lumea de dincolo, o ființă care este în cunoaștere, se poate face auzită de o ființă umană, ea va rămâne mereu aproape de aceasta pentru a-i influența fiecare gând, deci pentru a o instrui continuu. Cu toate acestea, voința ființei umane rămâne întotdeauna decisivă în ceea ce privește succesul eforturilor ființei de lumină. Pentru că, deși ființa de lumină este plină de putere și ar putea lua în stăpânire pe deplin gândirea ființei umane, libertatea de voință a acesteia nu este limitată, astfel încât cunoașterea nu îi este niciodată transmisă împotriva voinței sale. De aceea, activitatea didactică a ființelor de lumină necesită o răbdare excesivă. De fiecare dată ele trebuie să direcționeze gândurile ființei umane către un subiect specific despre care ele sunt dispuse să ofere informații și nu trebuie să devină nerăbdătoare dacă aceste gânduri se abat. De aceea, dragostea lor pentru oameni trebuie să fie mare, astfel încât să dea dovadă de fiecare dată de înțelegere pentru slăbiciunile lor și să nu renunțe la încercarea de a-i determina pe oameni să se intereseze de cunoașterea spirituală. De aceea, ființa umană care se află în contact intim cu ființele de lumină va avea și ea o altă lume de gânduri; deși nu este încă instruită în mod evident, ea se va gândi mult la subiecte spirituale, iar această gândire o va satisface, deoarece îi va aduce un răspuns care o va atrage. Și atunci, ființele de lumină pot intra în acțiune, pot interveni în orice moment în gândirea ființei umane, pot transfera gândirea lor către ființa umană ..... Dar depinde de voința ființei umane de a accepta dacă efortul și răbdarea lor are succes, căci cu cât este mai dispusă, cu atât mai atent ascultă în interior, adică este atentă la gândurile sale, nu le abandonează imediat, ci le prelucrează, și numai atunci pot deveni eficiente, adică să devină active .... să execute ceea ce este sfătuită mental să facă. Dacă ființa umană a ascultat aceste transmisiuni mentale, atunci va apărea și dorința de a transmite semenilor săi ceea ce a auzit, adică ceea ce a primit mental, deoarece ceea ce o mișcă în interior o va îndemna să transmită mai departe. Și atunci, acest lucru o pregătește pentru semenii săi prin activitatea ființelor de lumină, pentru că, de îndată ce își deschide urechea pentru ceea ce i se spune, începe și ea să gândească, iar ființa de lumină poate interveni din nou și îi poate hrăni gândirea sub formă de întrebări și clarificări mentale. Toți oamenii sunt încredințați unor astfel de ființe de lumină, toți oamenii sunt înconjurați de ele, iar ele sunt atente la fiecare gând. Și de îndată ce gândirea se îndreaptă spre lucrurile spirituale, adică spre ceea ce se află în afara vieții pământești, ceea ce nu privește trupul ființei umane, ci sufletul său, ființele de lumină încearcă să ghideze gândirea pe calea cea bună .... șoptindu-i mental cunoașterea corectă, răspunsul la întrebările care o mișcă, astfel încât acestea, ca emanând din ea însăși, să fie luate în seamă și, dacă ființa umană este de bunăvoință, să fie și apreciate. Căci gândul devine valoros doar atunci când este pus în acțiune, când ceea ce este sfătuit mental ființei umane este și executat, conform sfatului. Dar eforturile ființelor de lumină nu au succes în cazul multor oameni, pentru că aceștia se străduiesc doar pentru lucruri pur pământești și nu au simțul muncii spirituale sau al cunoașterii spirituale. Acolo ființele de lumină sunt recunoscătoare pentru orice sprijin prin guri umane .... Pentru că, evident, ființele de lumină nu pot apărea și nici nu pot să introducă ființa umană în cunoașterea corectă împotriva voinței acesteia, ci întotdeauna voința însăși a ființei umane este cea care permite sau refuză lucrarea ființelor de lumină în ea însăși. Iar ființele de lumină sunt legate de legi, deoarece liberul arbitru al ființei umane trebuie să rămână neatins pentru a nu face imposibilă perfecțiunea ființei umane. De aceea, omul poate primi cunoștințele corecte doar atunci când voința lui devine activă, când se supune fără menajamente influenței celui care, în calitate de reprezentant al luminii, îi aduce cunoștințele. Numai atunci ființele de lumină care îl înconjoară își pot desfășura activitatea și asupra lui, îl pot instrui mental și îi pot da informații despre toate întrebările care îl frământă. Și atunci va fi în mod constant ghidat spiritual și îngrijit, iar gândirea sa va fi îndreptată pe calea cea bună, căci ființele de lumină au o mare forță și putere, atâta timp cât voința omului nu se opune influenței lor ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea