New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 3180 - 3275

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Conținut

3184 - Recunoașterea luptei de credință de către Dumnezeu

3199 - Vocea interioară....

3204 - Transformare totală pe plan pământesc și spiritual....

3206 - Neputința în lumea de dincolo.... Lege....

3209 - Semnele sfârșitului vremurilor.... Lupta pentru credință.... Haos....

3213a - Cucerirea de sine.... Voință întărită.... Lucrarea răscumpărătoare a lui Hristos....

3213b - Învingerea de sine.... Voință întărită.... Lucrarea răscumpărătoare a lui Hristos....

3226 - "Căutați mai întâi împărăția lui Dumnezeu...."

3230 - A sluji sau a lupta.... Scopul diferit al suferinței....

3240 - Viața.... Trezirea scânteii divine în ființa umană....

3241 - Misiunea slujitorilor care primesc direct Cuvântul....

3244 - Cunoașterea de sine.... Munca sufletului.... Milă.... Umilință....

3256 - Suflete sărace.... Pocăință.... Ajutorul iubitor....

3258 - Plecarea prematură din lume.... Scopul....

3260 - Moartea timpurie.... Mila lui Dumnezeu.... Bătrânețe....

3264 - Minuni de creație nouă a noului pământ.... Materie fragilă....

Recunoașterea luptei de credință de către Dumnezeu

B.D. 3184 from 9. iulie 1944, taken from Book No. 42

Oamenii vor intra în cele mai mari conflicte spirituale din cauza dispozițiilor lumești, iar acest timp nu mai este departe. Ei vor fi presați să ia o poziție deschisă față de credința lor, iar Dumnezeu permite acest lucru pentru că este necesar ca oamenii să se confrunte cu o întrebare care privește mântuirea sufletului lor și pe care au ignorat-o până acum. El permite să fie asupriți de puterea pământească, să intre în situații de urgență de dragul credinței, pentru ca ei să poată decide clar pentru ei înșiși cum stau cu credința lor.

El lasă fiecărui om libertatea, adică nici un om nu este forțat de Dumnezeu să-L recunoască, decât dacă vocea interioară îl îndeamnă să rămână credincios lui Dumnezeu și se simte obligat în interior de această voce să-L mărturisească în fața lumii. Dumnezeu chiar va lăsa acest îndemn interior și avertizor să vorbească acolo unde îndoielile încă domină și unde omul este de o voință prea slabă. El se alătură tuturor care sunt încă nehotărâți, El le va trimite oameni credincioși și, prin ei, le va bate la inimă, se va apropia de toți în Cuvânt, în suferință și în greutăți, El li se va revela și, cu bunăvoința de a-L recunoaște pe Dumnezeu și de a-I împlini voia Sa, omul va ști și el cum trebuie să se decidă, căci atunci îl vor ajuta și ființele de lumină care îl îngrijesc și îi vor direcționa corect gândurile. Dar mulți oameni vor arunca ceea ce ar trebui să fie cel mai prețios pentru ei credința în Iisus Hristos ca Răscumpărător divin. Ei vor decide fără ezitare pentru lume și își vor aduce sufletele lor în nevoi cumplite.

Și Dumnezeu îi avertizează încă în prealabil, în timp ce El Însuși îi înfruntă prin instrumentele Sale, în timp ce El îi învață sa cunoască puterea credinței, și oferindu-le astfel dovezi extraordinare care îi pot conduce la credință, dacă nu sunt nesupuși complet lui Dumnezeu. De aceea, El permite ca lupta împotriva credinței să aibă loc, permite ca ea să adopte forme care etichetează depravarea oamenilor, pentru că El Însuși vrea să se exprime în acest timp, astfel încât oamenii care au nevoie de un mare impuls pentru a deveni credincioși să fie încă salvați.

Prin urmare El nu va împiedica puterea pământească, așa că ea va merge înainte deschis împotriva oamenilor care Îl mărturisesc pe Dumnezeu. Căci acum oamenii vor fi forțați să ia o decizie, iar această decizie este extrem de importantă pentru suflete, fiindcă ea determină soarta sufletului în eternitate, dacă se trezește la viață sau la moarte atunci când pleacă de pe acest pământ. Iar pentru ca oamenii să ia decizia corectă, Dumnezeu caută să îi ghideze în prealabil spre recunoaștere, caută să îi influențeze prin intermediul slujitorilor pământești și spirituali care li se alătură în cazul în care nu sunt siguri ce ar trebui să facă. Cu toate acestea, El nu le forțează voința și, prin urmare, este necesar ca oamenii să fie împinși să ia o decizie din partea pământească și, astfel, libertatea acțiunilor lor le este garantată.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Vocea interioară ....

B.D. 3199 from 25. iulie 1944, taken from Book No. 42

Ascultați vocea inimii, ea vă va ghida corect. Voința ființei umane este adesea indecisă, ceea ce dovedește că ea este influențată de diverse forțe spirituale care vor să o cucerească. Și atunci ființa umană trebuie să decidă, nu trebuie să rămână nehotărâtă, ci să dea o direcție voinței sale, iar apoi trebuie să acorde atenție vocii interioare care vrea să o sfătuiască în legătură cu utilizarea corectă a voinței sale. Această voce se va auzi cu atât mai clar cu cât este mai ambițios și cu cât dorește mai mult să meargă pe calea cea bună. Apoi îl avertizează atunci când este ispitit, îi întărește rezistența, îl îndrumă și se face mereu cunoscută cu fidelitate atunci când omul este în pericol de a vrea să meargă pe drumul său, care nu corespunde întru totul cu voia lui Dumnezeu.

Dar tace aproape fără să se audă cu cei care își duc viața fără scrupule, care nu-și pun prea multe întrebări despre ce este bine și ce este rău. Și de multe ori este complet redusă la tăcere pentru că ființa umană nu ascultă și vocea fină este înecată de vocea lumii. Atunci ființa umană este în mare pericol, trebuie să se hotărască singură și se va lăsa mult mai mult determinată de șoaptele forțelor care se opun lui Dumnezeu, iar acțiunile sale vor fi în consecință.

Omul care are voința de a trăi bine, deci în conformitate cu voința lui Dumnezeu, nu va rămâne niciodată fără sprijin spiritual, va fi ghidat, gândirea sa va fi dirijată, adică libertatea sa de voință nu va fi îngrădită, dar gândurile se vor apropia atât de tangibil de el încât va trebui să le accepte dacă nu se îndepărtează în mod conștient de ele. Iar dacă voința sa este slabă, forțele spirituale vor face un efort dublu pentru a-i transmite gândurile lor bune și este nevoie doar de o ascultare interioară, adică ființa umană trebuie doar să poarte un dialog tăcut cu ea însăși și va fi clar instruită mental despre ce trebuie să facă și ce trebuie să se abțină de la a face.

Totuși, de multe ori, oamenii nu rămân în această scurtă contemplare interioară, gândurile lor se rătăcesc, curând aici, curând acolo, iar acest lucru duce la indecizie, la ezitare, atât față de bine, cât și față de rău ..... De aceea, vi se recomandă din nou și din nou să fiți atenți la vocea inimii, astfel încât să acționați cu claritate și hotărâre și să nu vă abateți de la calea cea bună. O voință nedeterminată este o țintă bună pentru adversarul lui Dumnezeu, pentru că atunci începe puterea lui asupra acestuia, iar fiecare ispită confruntă voința cu decizia pro sau contra.

Dar dacă ființa umană acordă atenție vocii interioare, nu trebuie să lupte mult timp, va rezista tentației, deoarece forțele bune îl vor ajuta, de asemenea, de îndată ce le acordă atenție și le urmează îndemnurile. Atunci și puterea lui va fi sporită, deoarece voința lui le dă ființelor de lumină autoritatea de a-i da putere, în timp ce lipsa de voință le împiedică să facă acest lucru. Căci, împotriva voinței sale, ființa umană nu va primi putere, deși ființele de lumină se preocupă cu cea mai mare dragoste de sufletul ființei umane. Totuși, activitatea lor este supusă și legii divine care, totuși, respectă în primul rând liberul arbitru.

Vocea interioară, însă, este audibilă doar pentru cel care o ascultă în interiorul său, în liberul arbitru, și, prin urmare, nu trebuie niciodată considerată ca fiind o constrângere, ci poate fi ascultată și ignorată, poate fi urmată și ignorată, în funcție de voința ființei umane. Este doar un avertizor și un avertizor tăcut, un ajutor pentru cei slabi și un ghid pentru cei nehotărâți, nu o ia niciodată înainte, ci doar cel care ascultă o va auzi. Dar cel care o ascultă va fi călăuzit corect și va putea să parcurgă drumul vieții fără griji, căci dacă ascultă de glasul inimii, va ști că acționează corect și trăiește după voia lui Dumnezeu ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Transformare totală pe plan pământesc și spiritual ....

B.D. 3204 from 29. iulie 1944, taken from Book No. 42

Cele mai mari schimbări sunt iminente, atât în viața pământească, cât și în cea spirituală. Pentru că bulversarea spirituală, care este inevitabilă, necesită, de asemenea, bulversări pământești din toate punctele de vedere. Acest lucru se referă în primul rând la creațiile naturale, care trebuie să cunoască o transformare totală, pentru că nu mai sunt suficiente în forma lor actuală pentru procesul de maturizare a spiritului. Căci spiritualul, care se forțează acum spre o dezvoltare superioară, trebuie să parcurgă calea dezvoltării într-un timp mai scurt decât până acum și pentru aceasta are nevoie de alte învelișuri în care să poată fi activ în mod slujitor, chiar dacă într-o stare legată. Iar această transformare a creațiilor naturii are un efect drastic și asupra rasei umane care trăiește pe Pământ înainte de transformare. Va fi precedată de vremuri lipsite de orice ordine, va fi un proces total de disoluție și în termeni pământești; oamenii vor încălca ordinea divină, vor aduce o voință de distrugere extrem de puternică, va fi un haos care nu va mai putea fi depășit, iar oamenii vor fi doar cu mintea pământeană, cu excepția câtorva care vor avea parte de harul divin pentru că îl vor cere în mod conștient. Și cum o încălcare a ordinii divine trebuie să ducă în cele din urmă la distrugere, de aici reiese deja că ceea ce există, dacă nu este distrus, trebuie cel puțin transformat, astfel încât să apară din nou o ordine absolut necesară pentru dezvoltarea spiritului. Creațiile naturii se schimbă conform voinței lui Dumnezeu .... substanța spirituală, care înainte se îndepărtase complet de Dumnezeu ca ființă umană, ia aceste creații ale naturii ca locuință; și cum noua perioadă de răscumpărare are o durată mai scurtă decât cea trecută, creațiile sunt de o natură care se abate complet de la cele ale Vechiului Pământ ...... Ele sunt, într-un fel, mai dure și au astfel o calitate superioară a vieții. Ele sunt, ca să spunem așa, mai dure și, prin urmare, mai apăsătoare, ceea ce înseamnă o stare mult mai chinuitoare pentru substanțele spirituale alungate în ele decât le adusese orice parcurs pământesc anterior. Voința care se opune lui Dumnezeu trebuie să fie frântă într-un timp mai scurt, pentru a se putea elibera de ea și a-și continua cursul de dezvoltare în alte creații. În consecință, întregul proces de transformare înseamnă și o schimbare spirituală completă. Va veni o vreme în care nicio putere potrivnică nu va mai împiedica spiritualul care se străduiește să urce în sus, pentru că acest spiritual a depășit tentațiile și testele și nu mai are nevoie de ele. El a atins un grad de maturitate în care, în unire cu Dumnezeu, a devenit un recipient de lumină și putere, unde poate duce o existență fericită și pașnică, care îi este de fapt destinat ca viață în eternitate, dar pe care o duce încă pe Pământ, pentru că odată cu ea începe o nouă rasă umană, care este necesară pentru dezvoltarea ulterioară a spiritualului încă necopt în creație, adică trebuie să îndeplinească sarcini pământești care ajută spiritualul încă în luptă să se înalțe. Prin urmare, este un paradis ceresc pe Pământ, și binecuvântat este cel care poate experimenta starea paradisiacă ca locuitor al Noului Pământ. Va fi o perioadă de liniște, de pace, pentru că bătălia dintre lumină și întuneric s-a încheiat temporar. Întunericul trebuie înțeles ca fiind cea mai îndepărtată distanță de Dumnezeu, iar lumina ca fiind cea mai apropiată apropiere de Dumnezeu. Cel mai îndepărtat de Dumnezeu este alungat și are nevoie de o perioadă de timp pentru răscumpărarea sa, ceea ce îi asigură celui mai apropiat de Dumnezeu o viață spirituală netulburată, care va fi de o frumusețe inimaginabilă pentru oamenii care vor supraviețui sfârșitului Vechiului Pământ, pentru că au rămas credincioși lui Dumnezeu în timpul extrem de dificil al luptei de dinainte și acum pot schimba starea haotică cu o stare de pace profundă și ordine divină. Spiritul lui Dumnezeu va domni peste ei, dragostea Lui va avea grijă de ei, El Însuși va locui ca Tată cu copiii Săi în Cuvânt și în mod vizibil, iar o nouă perioadă de răscumpărare va începe după încheierea vechii epoci, care se va încheia cu Judecata de Apoi ..... Iar această Judecată de Apoi este sinonimă cu dizolvarea a tot ce există pe pământul actual .... materia solidă, plantele și animalele, iar neamul omenesc va cunoaște și el o transformare totală, așa cum a hotărât iubirea și înțelepciunea lui Dumnezeu și cum omnipotența Sa va face să se întâmple .... astfel încât spiritualul divin apostat va renunța la voința sa potrivnică și se va schimba .... Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Neputința în lumea de dincolo .... Lege ....

B.D. 3206 from 30. iulie 1944, taken from Book No. 42

Sufletul care nu primește putere rămâne inactiv. Iar această stare de inactivitate nu poate fi remediată decât printr-o activitate iubitoare, pentru care însă sufletul nu are voință dacă se află în această stare de neputință în lumea de dincolo. Pe Pământ, însă, această voință poate fi stimulată prin intermediul Cuvântului lui Dumnezeu. Ființei umane i se poate prezenta faptul că o activitate de iubire este o binecuvântare pentru ea, iar atunci ea poate lua la inimă Cuvântul lui Dumnezeu, se poate gândi la el și apoi se poate decide să fie activă în iubire din proprie inițiativă. Căci pe Pământ nu-i lipsește puterea de a realiza ceea ce dorește. Și atunci puterea spirituală ajunge la suflet și îi promovează dezvoltarea. Dar este diferit în lumea de dincolo, unde sufletul neputincios nu poate face nimic mai mult decât să vrea .... Și cum este această voință, depinde dacă ființei i se furnizează sau nu forță. Astfel, sufletul din lumea de dincolo este dependent de ajutorul unor ființe mai mature, în timp ce ființa umană de pe Pământ poate acționa independent de forțele spirituale, conform voinței sale. Și de aceea, ființa umană nu trebuie să rămână în mod eronat nepăsătoare în opinia că, dacă nu-și atinge scopul pe Pământ, poate recupera în lumea de dincolo ceea ce a ratat în dezvoltarea sa pe Pământ. Aceasta este o speranță înșelătoare, pe care o va regreta amarnic într-o zi, chiar dacă starea din lumea de dincolo nu va rămâne cu totul fără speranță. Sunt chinuri de nedescris prin care sufletul trebuie să treacă și pe care le poate evita cu ușurință pe Pământ, străduindu-se serios în sus. Neputința este ceva nespus de dezolant, este o stare pe care sufletul nu o poate remedia după bunul plac, ci depinde de dragostea altor ființe. Iar această iubire este uneori doar slab recognoscibilă pentru suflet și în concordanță cu propria sa iubire față de semenii suferinzi. Astfel, un suflet neiubitor poate fi nevoit să petreacă veacuri întregi în neputința sa, fără a fi abordat de o ființă iubitoare, dacă continuă să persiste în iubirea de sine, dacă se gândește doar la sine și la soarta sa și nu are nicio compasiune pentru soarta sufletului care îl înconjoară. Conform legii divine, nu se poate gândi la el altfel decât se gândește el însuși la alte suflete, iar iubirea sa de sine este un obstacol pentru ca ființele de lumină să se apropie de el și să-i aducă ușurare. Și, din moment ce el însuși nu este dispus să dea sau să ajute, nu poate fi nici el dăruit sau ajutat. Și acesta este lucrul cel mai amar, că nu i se poate împărtăși sufletului nici Cuvântul lui Dumnezeu, care l-ar putea scoate din orbirea sa spirituală, deoarece Cuvântul lui Dumnezeu este lumină, iar sufletul nu este încă receptiv la lumină din cauza lipsei sale de iubire. Pe Pământ, însă, Cuvântul lui Dumnezeu este oferit și oamenilor lipsiți de iubire, căci acesta este harul pe care Dumnezeu îl acordă celor nerăscumpărați pe Pământ, pe care aceștia îl pot accepta, dar și respinge, după voia lor. În timp ce în lumea de dincolo harul lui Dumnezeu afectează ființa doar în măsura în care aceasta este liberă să vrea și să trezească în ea gânduri de iubire, după care i se împărtășește la fel de bine puterea. Dar unele suflete sunt atât de împietrite încât sunt incapabile de gânduri de iubire, și atunci este pentru ele o stare insuportabilă, căreia nu-i pot pune capăt de bunăvoie. Totuși, aceste suflete sunt înconjurate de semeni în suferință a căror soartă le poate aprinde iubirea și, prin urmare, își pot îmbunătăți singure situația în orice moment, de îndată ce lasă să se nască iubirea în ele însele. Căci chiar și cea mai mică voință de a-i ajuta pe acești semeni în suferință le furnizează forță și, de îndată ce acordă atenție acestei rezerve de forță, devin și ele mai active în munca lor de iubire, iar ajutorul acordat altor suflete le oferă fericire interioară și atunci starea de neputință, starea de inactivitate completă, este depășită. Atunci le poate fi transmis și Cuvântul lui Dumnezeu, adică ființe învățătoare se pot apropia de ele și le pot prezenta care sunt poruncile pe care le-a dat Dumnezeu și de ce trebuie îndeplinite. Activitatea de învățătură a ființelor de lumină trebuie să înceapă acum, astfel încât sufletele ignorante să primească lumină și putere, adică cunoștințe pe care le pot transmite acum cu dragoste și grijă pentru soarta sufletelor suferinde. Cu toate acestea, astfel de suflete slabe pot fi nevoite să trăiască în lipsuri timp de veacuri, iar această stare poate fi evitată cu ușurință dacă ființa umană de pe Pământ se folosește de posibilități pentru a putea intra în lumea de dincolo într-o stare de maturitate care să-i ofere lumină și putere și să-i permită să activeze în mod fericit în împărăția spirituală ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Semnele sfârșitului vremurilor .... Lupta pentru credință .... Haos ....

B.D. 3209 from 2. august 1944, taken from Book No. 42

Determinarea (cunoașterea?) momentului de cotitură spirituală nu ar fi benefică pentru umanitate, deoarece cunoașterea exactă a acestui moment ar afecta liberul arbitru, deoarece ființa umană s-ar simți obligată să-și schimbe modul de viață atunci când se apropie momentul prestabilit. Dar nu este în conformitate cu voia lui Dumnezeu ca oamenii să fie informați dinainte când va veni ziua și ceasul în care El îi va judeca, ci doar să știe că sfârșitul este aproape și să recunoască acest sfârșit prin semnele timpului. Dar dacă oamenii credincioși Îi cer informații, El le va da un răspuns, deoarece este benefic pentru mântuirea lor ...... Judecata de Apoi este precedată de Zilele de Apoi, care acoperă o perioadă de doar câteva luni, caracterizată de o luptă extraordinar de riguroasă a credinței. De îndată ce bătălia credinței va fi purtată în mod evident, de îndată ce orice secret va fi ignorat și se va acționa în mod deschis și nemilos împotriva tuturor eforturilor spirituale, de îndată ce vor fi emise porunci și decrete care să interzică oamenilor orice efort spiritual, de îndată ce niciuna dintre poruncile divine nu va mai fi respectată, de îndată ce va începe persecuția împotriva tuturor oamenilor credincioși și nu li se va mai acorda nici un drept, ultimele zile vor fi intrat în faza finală și Judecata de Apoi poate fi așteptată zilnic și din oră în oră ..... Cu toate acestea, înainte ca această bătălie a credinței să izbucnească, omenirea va fi într-un haos spiritual și pământesc; doar un declin va fi recunoscut pretutindeni, ceea ce este, de asemenea, luat în considerare. Iar acest declin va fi cauzat de oameni care sunt controlați de Satana. Se va exprima prin distrugere pământească, prin decrete nedrepte, printr-un mod de viață care se opune lui Dumnezeu, prin revoltă și indignare împotriva puterii dominante și opresiunea brutală din partea acesteia, prin limitarea libertății și eludarea legii și a justiției. Dar aceste condiții vor apărea după un cutremur puternic care va avea loc prin voia lui Dumnezeu pentru a încheia o luptă între națiuni pe care voința umană nu o poate încheia. Acest cutremur va însemna o schimbare de viață pentru oamenii afectați de el, o perioadă de renunțare maximă și de condiții de viață foarte dificile, iar această perioadă va fi cu siguranță potrivită pentru răspândirea Cuvântului divin, dar nu va însemna niciodată un avânt pentru o putere ecleziastică lumească. Într-adevăr, oamenii se vor strădui cu ardoare să obțină o îmbunătățire a condițiilor lor de viață pe Pământ. Dar aceste eforturi nu vor fi compatibile cu lupta spirituală, cu credința într-o Putere care le cere socoteală și cu poruncile divine care cer iubire. Și, prin urmare, tot ceea ce reprezintă un obstacol va fi atacat pentru a restabili viața bună de dinainte. Și de aceea, bătălia credinței va începe la scurt timp după intervenția divină care va îndrepta evenimentele mondiale într-o altă direcție. Evenimentele se vor succeda rapid pentru că starea de slăbiciune spirituală a oamenilor le accelerează, iar această slăbiciune spirituală este recunoscută prin acțiunile neprietenoase ale oamenilor, prin gândirea lor, care mărturisește cea mai profundă corupție și pregătește acțiuni care trebuie considerate satanice. Și prin aceasta, voi, oamenii, veți recunoaște și momentul în care este de așteptat intervenția lui Dumnezeu. Veți avea un cronometru al evenimentelor mondiale în sine, veți vedea din acțiunile de care sunt capabili oamenii că s-au îndepărtat complet de Dumnezeu, iar acest lucru va infirma în mod clar opinia că se mai poate aștepta o trezire spirituală în rândul acestei rase umane. Oamenii care sunt credincioși lui Dumnezeu își vor întări într-adevăr relația intimă cu El, vor fi cu adevărat Biserica Sa care se va afirma prin suferință și necazuri. Cu toate acestea, numărul lor este mic, dar lumea Îl neagă pe Dumnezeu, urăște tot ceea ce este pentru Dumnezeu, iar această adversitate spirituală este un indiciu al sfârșitului apropiat ..... De aceea, fiți atenți la semnele vremurilor, fiți atenți la comportamentul umanității, la apostazia ei față de Dumnezeu și la înclinația ei spre lume, dacă oamenii se află în mod evident sub influența Satanei, dacă sunt robiți de el și fac tot ceea ce contravine poruncilor divine, dacă nimic nu mai este sacru pentru ei, nici viața semenilor lor, nici bunurile lor; dacă minciuna triumfă și adevărul este combătut, știți că sfârșitul nu este departe. Atunci veți putea urmări evenimentele așa cum vă sunt ele anunțate, căci totul se va petrece în epoca unui om care, ca să spunem așa, accelerează disoluția, care aduce omagiu principiului distructiv, care, prin urmare, nu construiește, ci distruge. Iar odată cu sfârșitul acestui om a venit și sfârșitul lumii, adică sfârșitul Pământului în forma sa actuală și sfârșitul oamenilor care animă Pământul actual, care se află în afara celor care aparțin lui Dumnezeu. Și astfel știți că nu va trece o perioadă lungă de timp, că nu vi se va da o perioadă lungă de timp, că sfârșitul va veni peste voi în cel mai scurt timp. De aceea trebuie să vă pregătiți, să trăiți ca și cum fiecare zi ar fi ultima, pentru că nu știți când veți fi chemați și dacă veți mai trăi sfârșitul pe Pământ. Dar dacă este nevoie de voi ca luptători ai lui Dumnezeu în timpul bătăliei de dinaintea sfârșitului, Dumnezeu vă va ghida corect gândurile și veți recunoaște când a sosit momentul .... momentul intervenției divine prin dezlănțuirea forțelor naturii, momentul bătăliei credinței și momentul Judecății de Apoi .... Dumnezeu vrea ca tu să îi faci pe oameni conștienți, așa că El îți va lumina spiritul și îți va ghida gândirea astfel încât să recunoști ceea ce este corect și să spui doar ceea ce este recunoscut ca fiind corect și să comunici acest lucru semenilor tăi ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Cucerirea de sine .... Voință întărită .... Lucrarea răscumpărătoare a lui Hristos ....

B.D. 3213a from 4. august 1944, taken from Book No. 42

Un mod de viață conform voinței lui Dumnezeu necesită o mare depășire de sine, deci o voință puternică. Cu toate acestea, ființa umană nu poate aduna singură puterea voinței, deoarece voința este adesea slăbită până la lipsa totală de voință din cauza păcatului primordial prin apostazia anterioară față de Dumnezeu [aici fraza este schimbată în manuscris după cum urmează (păcatul apostaziei anterioare)]. Cu toate acestea, omul poate dobândi puterea voinței prin rugăciunea sinceră către Iisus Hristos, Răscumpărătorul divin ..... Acesta este mijlocul cel mai simplu, dar și cel mai sigur de a înfrunta toate pericolele, de a putea rezista și de a se învinge pe sine. Și cea mai slabă voință va deveni puternică, căci pentru aceasta a murit Iisus Hristos pe cruce .... Prin moartea Sa, El a cumpărat oamenilor o voință întărită, iar această voință întărită o poate cere oricine crede în El și în actul Său de mântuire. Păcatul de odinioară a purtat voința slăbită a omului .... Iisus Hristos a luat asupra Sa păcatele lumii și astfel și consecința păcatului .... voința slăbită. El a răscumpărat vina celor care recunosc jertfa Sa și, astfel, le redă voința întărită în virtutea căreia pot duce acum un mod de viață conform voinței lui Dumnezeu. Este un har pe care El l-a dobândit pentru oameni pe cruce și pe care oamenii nu-l pot înțelege, căci ceea ce zace neajutorat și slab pe Pământ se poate ridica și acum lucrează asupra sa plin de putere și tărie; voința Sa este puternică, iar o voință puternică este capabilă să facă orice .... Cu toate acestea, voința liberă rămâne neatinsă, căci harul actului de mântuire îi este acordat doar dacă își exprimă voința de a se înălța prin rugăciune sinceră către Iisus Hristos. Slăbiciunea voinței nu trebuie să îl împiedice să se străduiască spre Dumnezeu, doar că ființa umană nu poate aduna perseverența necesară pentru a face acest lucru. Și de aceea trebuie să apeleze la o voință puternică de dragul lui Iisus Hristos, iar apelul său va fi ascultat de îndată ce îl recunoaște pe Iisus Hristos. Și atunci va putea duce lupta împotriva lumii, care se exprimă prin depășirea de sine. El trebuie să renunțe la tot ceea ce aparține lumii, la ceea ce dorește trupul său, trebuie să se sacrifice, adică să dea aproapelui său, ceea ce îl face fericit pe el însuși, trebuie să se lase pe sine deoparte și să arate bunătate față de semenii săi, iar toate acestea necesită o depășire, necesită o voință puternică, care să pună în acțiune toate intențiile bune. Dar această voință puternică poate fi cerută în orice moment, iar această rugăciune nu va rămâne niciodată neauzită .....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Învingerea de sine .... Voință întărită .... Lucrarea răscumpărătoare a lui Hristos ....

B.D. 3213b from 6. august 1944, taken from Book No. 42

Înainte de răstignirea lui Hristos, adversarul lui Dumnezeu avea o mare putere asupra voinței ființei umane, iar această putere se manifesta prin incapacitatea oamenilor de a trăi o viață de iubire dacă nu erau uniți în mod excepțional de intim cu Dumnezeu. Ispitele lumii au fost întotdeauna prea mari, iar voința lor prea slabă pentru a le rezista. Aceasta este arma lui chiar și acum, că adversarul lui Dumnezeu caută să slăbească voința oamenilor prin plăcerile lumii și are succes deplin cu cei care se încred în propriile lor forțe, care nu cred că au nevoie de ajutor de Sus, care nu cred în Iisus Hristos și în actul Său de mântuire și, prin urmare, nu Îi cer harul Său, ajutorul Său, care le aduce o voință sporită. Fără Iisus Hristos, oamenii sunt încă complet sub controlul Lui, de care nu se pot elibera decât dacă Îi cer sincer ajutorul lui Dumnezeu, dar atunci vor învăța și ei curând să recunoască semnificația actului de Mântuire și pe Iisus Hristos Însuși ca Mântuitor al întregii omeniri, și atunci se vor folosi în mod conștient și de binecuvântările actului de Mântuire. Calea ascensiunii va deveni ușoară pentru ei, căci acolo unde există voință există și puterea de a realiza .... Dar voința slăbită are doar puterea de a face lucruri care duc la abis, iar această putere îi vine de jos, adică își folosește vitalitatea pentru fapte rele, iar întărirea acestei vitalități îi este furnizată de adversarul lui Dumnezeu. Astfel, ființa umană cu voință slabă nu este în unire cu Dumnezeu, ci cu adversarul său și nu se poate elibera de captivitatea acestuia decât dacă apelează la ajutorul lui Dumnezeu, care îi este acordat ca har al actului de mântuire al lui Iisus Hristos. În consecință, recunoașterea actului de Mântuire trebuie să fie prima condiție, altfel ființa umană nu se poate prevala de acest har. În credința în actul de Mântuire, omul poate realiza lucruri mari, căci voința sa va cunoaște o întărire care îi permite să facă totul dacă crede profund, căci forța voinței, pe care Iisus Hristos o poseda din belșug, i se comunică, se poate elibera de puterea adversarului, poate tinde spre Dumnezeu fără a fi trasă înapoi de această putere. Și el ajunge la țelul său chiar dacă numeroase ispite îi îngreunează strădania, dar le rezistă pentru că voința sa este puternică și, în consecință, și rezerva de putere pe care Iisus Hristos a dobândit-o prin moartea Sa pe cruce pentru oamenii care cred în El și se folosesc în mod conștient de binecuvântările actului de mântuire ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

"Căutați mai întâi împărăția lui Dumnezeu ...."

B.D. 3226 from 20. august 1944, taken from Book No. 42

Căutați mai întâi împărăția lui Dumnezeu și veți putea lăsa în urmă viața pământească fără să vă preocupați de ceea ce are nevoie trupul, căci toate acestea vă vor reveni, așa cum a promis Domnul. Căci un singur lucru este important: Să primiți viața sufletului, apoi Dumnezeu Însuși va prelua grija trupului vostru și a nevoilor voastre. Dar, de îndată ce vă veți pierde credința în această promisiune, va trebui să vă îngrijiți singuri și astfel veți fi prinși în plasele adversarului, care va încerca să vă facă să credeți că această grijă este cea mai importantă și vrea să vă împiedice să vă gândiți la sufletul vostru. Și acum riscați să deveniți materialiști, să vă concentrați gândurile și acțiunile în întregime asupra dobândirii materiei, să neglijați împărăția lui Dumnezeu în grija voastră constantă pentru trup și, în cele din urmă, să trăiți doar o viață pur pământească, fără să țineți cont de mântuirea sufletului vostru. Dumnezeu v-a stabilit un singur scop în viața voastră pământească .... ca sufletul vostru să se dezvolte ascendent .... iar pentru a atinge acest scop trebuie să vă desprindeți de materie, să nu mai puteți dori nimic altceva decât ceea ce servește sufletului. Și vă puteți elibera de toate grijile cu credință deplină dacă vă amintiți promisiunea lui Hristos, căci Cuvântul Său este adevărul, iar dacă veți căuta mai întâi împărăția lui Dumnezeu, atunci veți împlini voia Lui și Dumnezeu va avea grijă și de voi. Dar strădania oamenilor este îndreptată în cea mai mare parte spre conservarea și bunăstarea trupului, și aceasta în exces, astfel încât strădania spirituală trece în plan secund și este de înțeles că nu se poate realiza niciun progres spiritual. Iar aceasta este cauza lipsei de încredere în dragostea lui Dumnezeu, Care susține tot ceea ce a creat. Cu credință și încredere în ajutorul lui Dumnezeu, ființa umană se poate elibera de toate grijile pământești, poate trece cu ușurință și cu inima ușoară prin viața pământească, dar de îndată ce își va depune toate eforturile pentru mântuirea sufletului său, de îndată ce se va strădui în mod pe deplin conștient spre împărăția spirituală, de îndată ce va încerca să împlinească voia lui Dumnezeu în toate și se va strădui astfel să ajungă în împărăția lui Dumnezeu. Dar credința în acest lucru aproape că nu se mai găsește printre oameni și, prin urmare, ei își creează o viață plină de griji și necazuri, se împovărează cu o povară pe care Domnul Dumnezeu le-a promis că o va purta dacă își vor îndeplini sarcina în viață .... de a pune bunăstarea lor spirituală înaintea bunăstării trupului. Dumnezeu susține întreaga creație, El se îngrijește continuu de existența ei și totul se dezvoltă conform voinței Sale. Și, de asemenea, grija Sa se aplică și creaturii celei mai dezvoltate, ființa umană, iar viața sa pământească este la fel de asigurată ca și cea a întregii creații. Cu toate acestea, Dumnezeu a făcut-o să depindă de voința ființei umane, i-a pus o condiție a cărei îndeplinire va duce la o existență lipsită de griji. Dar dacă oamenii nu respectă această condiție, vor avea o viață pământească dificilă, deoarece vor pierde grija lui Dumnezeu pentru trupul lor. Viața pământească este dată ființei umane de dragul sufletului și, prin urmare, sufletul ar trebui să fie considerat pe primul loc, ar trebui să i se furnizeze ceea ce are nevoie pentru maturitatea spirituală .... iar acest lucru poate fi procurat și primit doar din împărăția spirituală. De aceea, simțurile ființei umane trebuie să fie întotdeauna îndreptate spre împărăția spirituală, deoarece împărăția pământească nu oferă sufletului hrana de care are nevoie. Împărăția pământească satisface doar nevoile trupului, iar ființa umană trebuie să permită cu credință și încredere ca Dumnezeu să i-o dea, așa cum a promis, și să se străduiască cu atât mai mult pentru împărăția spirituală, care nu îi este dată, dar care oferă ceea ce sufletul dorește, conform dorinței sale. Și de aceea să arunce toate grijile asupra Domnului .... El le va lua de la voi cu cât vă veți strădui mai intim pentru unirea cu El, cu cât sufletul vostru se desprinde mai mult de lucrurile pământești și se atașează numai de ceea ce îi aduce unirea cu Dumnezeu. Și veți fi cu adevărat în siguranță în grija Lui, nu veți duce lipsă de nimic, căci El este plin de iubire și de putere, El este capabil să vă asigure și vă va asigura dacă vă veți strădui numai pentru El, pentru împărăția Lui ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

A sluji sau a lupta .... Scopul diferit al suferinței ....

B.D. 3230 from 24. august 1944, taken from Book No. 42

În stadiul liberului arbitru, ființa nu avea nevoie să se teamă de adversarul lui Dumnezeu, dacă doar umbla în iubire. Atunci l-ar fi învins, deoarece adversarul lui Dumnezeu este complet neputincios împotriva iubirii. Astfel, ființa umană putea să se elibereze de tentații și ispite, deoarece acestea nu au nicio influență asupra ei de îndată ce este activă în iubire. Dar aceasta din urmă depinde de voința liberă a ființei umane și, prin urmare, ființa umană însăși este cauza unei existențe pământești care este fie o luptă permanentă, fie o iubire slujitoare. Dumnezeu vede inima fiecăruia și lasă să vină peste om ceea ce are nevoie, dar îl lasă în lipsă și pe cel care nu are nevoie de ajutorul, de mângâierea și de încurajarea Sa pentru că se opune în interior Lui, deci nu practică iubirea care manifestă voința sa îndreptată spre Dumnezeu .... Iubirea și Dumnezeu sunt una, și astfel o persoană iubitoare este și ea unită cu Dumnezeu și trebuie să fie acum superioară adversarului lui Dumnezeu. Dacă ființa umană este dispusă să fie activă în slujirea iubirii aproapelui, ea nu va fi atât de oprimată de ispitele lumii; într-o anumită măsură, ea le-a depășit deja, ceea ce nu exclude însă faptul că trebuie să suporte suferința, pentru că suferința nu are doar rolul de a conduce spre Dumnezeu persoana care are încă o voință întoarsă de la Dumnezeu, ci pentru că ea are și rolul de a purifica persoana care se străduiește spre Dumnezeu. Dar suferința este resimțită în mod diferit în aceste două etape. Cel dintâi se revoltă împotriva ei pentru că nu vrea încă să se plece în fața unei puteri care îl limitează în bucuria vieții. El caută încă lumea și resimte fiecare suferință ca pe un regres, ca pe o lipsă de plăcere a vieții și, prin urmare, ca pe o constrângere pe care nu vrea să o recunoască. Și poate fi nevoie de multă suferință înainte ca el să se predea, iar o astfel de luptă este opera adversarului care încă mai caută să-l cucerească pe om cu lumea și cu plăcerile ei, care îi ține toate acestea în fața ochilor pentru a-i intensifica dorința pentru ele și a-l face astfel să se îndepărteze de Dumnezeu. Dacă, însă, omul este activ din iubire, atunci suferința îi servește doar pentru desăvârșire, pentru maturizarea sufletului său, atunci adversarul lui Dumnezeu are puțină putere asupra lui, atunci devine îndepărtat de lume și, prin suferință, se atașează tot mai mult de Dumnezeu. Această diferență trebuie recunoscută atunci când se ia în considerare diferența suferinței, când oamenii buni și răi sunt afectați de ea .... Oamenii care sunt încă complet îndepărtați de Dumnezeu și cei care par să nu mai aibă nevoie de suferință pentru a-L găsi .... Suferința are întotdeauna un alt scop, dar scopul final este unirea completă cu Dumnezeu. Cel mai mare pericol pentru om este înclinația sa spre lume și lipsa de iubire, pentru că atunci se află încă complet în puterea celui care vrea să o corupă. Și atunci el are nevoie de mijloace ascuțite de educație pentru a se schimba. Numai atunci când înclinația spre lume se potolește, se poate aprinde în el dragostea și numai atunci suferința poate lua alte forme, dar el nu poate fi complet cruțat atât timp cât sufletul nu este complet purificat. Practicarea iubirii aproapelui este așadar decisivă pentru gradul său de dezvoltare, este decisivă pentru profunzimea suferinței, căci acolo unde se practică iubirea și astfel Dumnezeu Însuși este prezent, suferința va fi de asemenea mai ușor de suportat, deoarece omul poate primi emanația de putere a lui Dumnezeu și de aceea nu îl va deprima. El nu mai trebuie să lupte, ci doar să tolereze și să aștepte ajutorul lui Dumnezeu, care îi va lua orice suferință la momentul potrivit. Omul trebuie să slujească sau să lupte în funcție de voința sa și de capacitatea sa de a iubi. Să slujească îi va fi ușor, să lupte, însă, va avea nevoie de o mare putere, dacă nu vrea să cedeze în fața puterii care folosește totul pentru a-i atrage sufletul în întuneric și care are influență asupra omului atâta timp cât trăiește fără iubire, pentru că și atunci va fi tot departe de Dumnezeu. Numai iubirea îl eliberează de această putere, numai iubirea îl face puternic, pentru că omul iubitor este în unire cu Dumnezeu și își trage puterea de la El pentru a învinge adversarul lui Dumnezeu ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Viața .... Trezirea scânteii divine în ființa umană ....

B.D. 3240 from 2. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Scânteia spirituală divină din ființa umană este viața actuală a ființei umane și, prin urmare, se poate vorbi de renaștere doar atunci când spiritul din ființa umană a fost trezit, când își poate începe activitatea și astfel începe viața spirituală .... Ființa umană renaște apoi în spirit, deoarece nașterea sa pământească nu are sens și scop decât după ce a avut loc renașterea spirituală. Scânteia spirituală divină a fost recunoscută (în mod conștient) de sufletul ființei umane, chiar dacă aceasta nu poate încă să facă distincția intelectuală între cele două concepte de suflet și spirit. Pentru că unitatea dintre spirit și suflet este un proces care poate avea loc fără ca ființa umană ca atare să aibă cunoștință de ea, deoarece această cunoaștere îi este transmisă doar după ce a avut loc unificarea dintre suflet și spirit. Pentru că numai atunci spiritul poate lumina sufletul în legătură cu ceea ce înseamnă unificarea spiritului cu sufletul și numai atunci sufletul se străduiește să ajungă la o uniune tot mai intimă cu spiritul său și să accepte de la acesta cele mai bogate cunoștințe. Și abia acum trăiește ființa umană, adică își folosește cunoștințele și acum lucrează în mod conștient pentru Împărăția lui Dumnezeu; este activ în mod sârguincios pentru a răspândi cunoștințele pe care le-a dobândit și pentru a le oferi semenilor săi .... Viața este o activitate constantă .... Este adevărat că și ființa umană trăiește pământesc fără să fi trezit scânteia divină din ea însăși, adică este activă pământesc și astfel creează pentru viața sa pământească, pentru trupul său și pentru scopurile sale pământești. Dar aceasta nu este viața adevărată, viața care dăinuie, viața despre care a vorbit Iisus Hristos, viața pe care a promis-o celui care crede în El ...... Căci adevărata viață este viața duhovnicească, care este veșnică și pe care scopul vieții pământești este de a o dobândi. Doar atunci când spiritul din ființa umană este trezit la viață se împlinește scopul vieții pământești. Iar această renaștere a spiritului este cel mai de dorit lucru, pentru că aduce sufletului uman un profit inestimabil. Ceea ce oferă pământul este nimic permanent și este de folos doar trupului, dar niciodată sufletului. Însă ceea ce spiritul oferă sufletului este pentru el răcorire și înviorare, este hrană pentru el, deci tărie pentru viață; este un bun delicios care nu mai poate trece, care face fericit și împinge la o activitate sârguincioasă și poate fi numit, de aceea, elixirul vieții, pentru că acum nu mai este niciodată posibilă moartea, care mai înainte amenința sufletul și care, de asemenea, i-ar fi revenit inevitabil dacă nu ar fi avut loc renașterea spirituală. Corpul trupesc este carapacea care reține scânteia divină în sine, iar acum depinde de voința liberă a ființei umane dacă va sparge carapacea, dacă se va strădui să trezească la viață divinul din el însuși. Iar dacă sufletul, purtător al voinței, se îndreaptă spre spiritul divin încercând să pătrundă învelișul, eliberându-se de toate dorințele pământești, de vicii și de infirmități, dacă încearcă să dizolve învelișul prin activitate iubitoare..., scânteia spirituală divină va începe să se agite, va intra în contact cu sufletul ființei umane, îl va ajuta să se autodepășească, îi va șopti în permanență sfaturi și instrucțiuni, iar acum va ghida sufletul de îndată ce acesta se lasă ghidat de ea. Și acum scânteia divină din ființa umană preia conducerea, iar acest lucru este cu adevărat drept... Acum, spiritul și sufletul nu mai sunt în contradicție unul cu celălalt, ci își urmăresc unitar scopul .... ei se îndreaptă spre casa eternă și ignoră trupul, pământul și tot ceea ce este pământesc, deși ființa umană locuiește încă pe Pământ. Ființa umană este vie chiar dacă este indiferentă față de lucrurile pământești, deoarece spiritul său este în permanență viu și activ. Omul creează numai pentru împărăția spirituală, pentru împărăția lui Dumnezeu, lucrează asupra sa și asupra semenilor săi, este permanent activ, căci scânteia spirituală din el nu-i permite niciodată să se odihnească, să se odihnească degeaba, ceea ce este perisabil pentru că este sinonim cu moartea .... cu o stare care este agonizantă în eternitate și care, prin urmare, ar trebui să fie temută ca fiind cea mai rea soartă pe care o poate avea sufletul uman. Dar odată ce spiritul a venit la viață, nu mai există moarte veșnică, căci spiritul este nemuritor și atrage și sufletul la sine în viața veșnică, în slava veșnică .....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Misiunea slujitorilor care primesc direct Cuvântul ....

B.D. 3241 from 2. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Doar câțiva pot primi direct Cuvântul Meu, pentru că doar câțiva cred că Eu Însumi vorbesc oamenilor și pentru că credința este absolut necesară pentru ca Eu să Mă pot exprima ființei umane ..... Oamenilor le lipsește credința în lucrarea Mea, în atotputernicia și în iubirea Mea, și astfel nu Mă pot face cunoscut în Cuvânt, căci pentru a putea auzi Cuvântul Meu, spiritul trebuie să fie viu în ființa umană, dar acesta este partea Mea și astfel nu se poate manifesta în Cuvânt acolo unde nu sunt recunoscut, unde lipsește credința în Mine.

Totuși, am nevoie de cei de pe Pământ care ascultă Cuvântul Meu, cărora le pot vorbi direct, pentru că ei au o mare misiune de îndeplinit ...... Ei vor reînvia credința în Mine în rândul oamenilor, vor întări credința încă slabă, Mă vor vesti, vor vorbi despre dragostea, atotputernicia și înțelepciunea Mea, Mă vor aduce aproape de oameni și le vor arăta Cuvântul pe care ei înșiși sunt capabili să-l asculte. Și astfel vor vorbi în locul Meu, unde vocea Mea nu se mai aude ..... Eu Însumi vreau să vorbesc prin intermediul lor, pentru că activitatea divină nu este recunoscută, dar este urgent necesar ca oamenii să fie informați despre voința Mea, să fie îndemnați să trăiască în conformitate cu ordinea Mea, să fie informați despre pericolele pe care le implică pentru ei un mod de viață contrar ordinii Mele și să li se propovăduiască în mod constant dragostea, astfel încât să micșoreze distanța față de Mine și să devină astfel capabili să creadă și să asculte ei înșiși Cuvântul Meu.

Numărul de lucrători în via Mea nu este mare, deoarece oamenii caută o recompensă pământească pentru serviciul lor; dar cei care sunt în slujba Mea trebuie să muncească pentru o recompensă spirituală, iar o astfel de recompensă nu-i atrage. Cu toate acestea, cei puțini care Mă slujesc primesc mult mai mult decât la ce renunță ei, pentru că slujesc unui Domn care are la dispoziție toate comorile Cerului și ale Pământului, care poate să dea totul și care, în dragostea Sa, dăruiește din belșug celor ce sunt ai Săi ....

Care este capabil să dea totul și care, în dragostea Sa, dăruiește din belșug darurile Sale care sunt veșnice și care depășesc tot ceea ce Pământul poate oferi în termeni de glorie.

Cei care vor să Mă slujească pot fi siguri de dragostea Mea, iar Eu le demonstrez dragostea Mea vorbindu-le așa cum un tată vorbește cu copilul său, dar și într-un mod benefic pentru sufletul său. Pentru că nu toți oamenii sunt capabili să poarte Cuvântul Meu iubitor, dacă aș vrea să pun în el plinătatea iubirii Mele, nu toți au maturitatea de a Mă auzi în sunet; totuși, voința lor de a Mă sluji le permite deja să înțeleagă Cuvântul Meu, indiferent de forma în care li-l transmit.

Cuvântul Meu este semnul iubirii Mele, dar Cuvântul Meu este și dovada atotputerniciei Mele pentru cel care este încă slab în a crede în el. Căci Eu, care sunt invizibil pentru voi, oamenii, Mă fac cunoscut prin Cuvântul Meu, care este adevărul etern și care va fi recunoscut ca atare de îndată ce veți crede. Dar vreau, de asemenea, să le dau necredincioșilor o dovadă prin Cuvânt, prezicând lucruri pe care le vor trăi și astfel vor putea să recunoască adevărul Meu în ei. Făcând acest lucru, le dovedesc și omnipotența Mea, pentru că ceea ce se întâmplă nu poate fi realizat de oameni, ci este doar opera Mea și, prin urmare, poate ajuta mulți oameni să creadă în Mine. De aceea, îi instruiesc pe slujitorii Mei să menționeze pretutindeni previziunile Mele, pentru că dragostea Mea se aplică celor care sunt incapabili sau slabi în credință și, pentru a-i ajuta, Mă exprim, evident, după o anunțare prealabilă.

Ascultarea Cuvântului Meu este un har pe care îl acord celor care doresc să-l primească, care mă doresc pe Mine și Cuvântul Meu cu sinceritate și care se supun cu umilință voinței Mele. Dar ființa umană poate să se maturizeze prin har, dacă îi permite acestuia să-și facă efectul în ea ..... Iar Cuvântul Meu este cel mai eficient mijloc de har, pentru că oricine are Cuvântul Meu și trăiește în consecință trebuie să-și maturizeze sufletul încă de pe Pământ. De aceea, ar trebui să fiți recunoscători dacă vi se permite să Mă auziți prin intermediul unei persoane care Îmi permite să îi vorbesc, adică care crede în Mine, în lucrarea Mea, în iubirea Mea și în atotputernicia Mea și care, prin urmare, ascultă în interior ceea ce îi spun.

Nu trebuie să o ascultați pe ea, ci pe Mine, în fiecare cuvânt care ajunge la voi, trebuie să lăsați harul să vă afecteze, să vă întăriți în credință și să încercați să-i convingeți pe semenii voștri să creadă, informându-i despre grija Tatălui ceresc pentru copiii Săi care s-au îndepărtat de El și nu mai sunt capabili să audă vocea Sa. Dar voi îi veți primi pe slujitorii Mei ca pe niște mesageri ai Mei care vor să vă transmită salutul Domnului lor, care vor să vă aducă pacea, de îndată ce voi înșivă veți fi de bunăvoință ...... Luați aminte la cuvintele lor și veți auzi vocea Mea, ascultați-i și supuneți-vă voinței Mele ...... Dar Eu Îi binecuvântez pe robii Mei și îi fac apți să lucreze în via Mea ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Cunoașterea de sine .... Munca sufletului .... Milă .... Umilință ....

B.D. 3244 from 4. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Ființa umană riscă cel mai mult atunci când se supraevaluează, când crede că este foarte avansată în dezvoltarea sa spirituală și nu se recunoaște pe sine. Pentru că atunci îi lipsește smerenia, pe care, totuși, trebuie să o dovedească lui Dumnezeu dacă vrea să primească harul Său pentru a se maturiza mai departe. Doar cei care se cred mici se străduiesc să se ridice, doar cei care se simt slabi cer putere, iar dacă se apropie de Tatăl ceresc în rugăciune cu adâncă smerenie, puterea poate veni la ei. Ființa umană ar trebui să lucreze în mod constant asupra sa și poate face acest lucru numai dacă se vede ca fiind deficitară, dacă este conștientă de defectele și slăbiciunile sale și încearcă să scape de ele. Fiecare pas spre perfecțiune trebuie luptat cu trudă, pentru că lupta împotriva defectelor și slăbiciunilor presupune lupta împotriva propriei persoane, împotriva dorințelor, înclinației spre lume, spre materie, împotriva impulsurilor rele care împiedică sufletul să elibereze spiritul. Iar această luptă nu este ușoară atâta timp cât trupul încă mai face cereri care împiedică maturizarea sufletului. Dar mai întâi, ființa umană trebuie să se recunoască pe sine; trebuie să știe ce vrea Dumnezeu și în ce măsură voința sa se opune încă voinței lui Dumnezeu; trebuie să știe că Dumnezeu cere o schimbare completă spre iubire și trebuie să se gândească la ce înseamnă o schimbare spre iubire .... că în ființa umană nu va mai apărea niciun gând rău și, astfel, niciun gând rău nu va mai putea intra în sufletul său .... ca niciun gând rău să nu se nască în ființa umană și astfel să nu se săvârșească nicio faptă rea, că orice impuls din inima omului trebuie să fie bun și blând, că toate viciile trebuie combătute și că ființa umană trebuie să se educe pentru a fi blândă, pașnică, răbdătoare, miloasă și umilă. El trebuie să se urmărească în mod constant și își va găsi întotdeauna slăbiciuni și defecte dacă este serios în ceea ce privește munca sa de perfecționare .... nu va fi mulțimit de el însuși atâta timp cât va rămâne pe Pământ, pentru că nu va deveni atât de perfect pe Pământ încât să nu mai aibă nimic de criticat la adresa sa. El trebuie să tindă spre perfecțiune atâta timp cât trăiește, și o va face doar atâta timp cât este conștient de imperfecțiunea sa prin cea mai strictă autocritică și are cea mai fermă voință de a se înălța .... Și astfel trebuie să rămână în cea mai adâncă smerenie și să se considere pe sine și lucrarea sa mici și să ceară cu atât mai sincer acordarea harului, pentru ca puterea de la Dumnezeu să ajungă la el și să-i permită să ducă la bun sfârșit lucrarea de îmbunătățire a sufletului său, căci Dumnezeu dă harul Său celor smeriți ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Suflete sărace .... Pocăință .... Ajutorul iubitor ....

B.D. 3256 from 15. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Când voi, oamenii, veți părăsi viața pământească și veți intra în împărăția spirituală, timpul în care ați pășit pe Pământ vă va părea doar o clipă, de îndată ce vă va fi dat să vă amintiți de timpul infinit de lung de dinaintea întrupării voastre ca ființă umană. Și atunci veți recunoaște și voi marele har care a reprezentat pentru sufletul vostru ultima etapă a dezvoltării voastre, și binecuvântat este cel care s-a folosit de el și care a obținut prin el intrarea în împărăția luminii, care nu trebuie să-și reproșeze că a lăsat să treacă pe lângă el binecuvântările vieții pământești nefolosite. Căci remușcările în lumea de dincolo sunt de două ori mai chinuitoare, deoarece sufletul își dă seama că nu mai poate compensa nimic din ceea ce a ratat sau a neglijat pe Pământ, atunci când realizează ce chinuri inimaginabile a cuprins cursul pământesc nesfârșit de lung și cât de ușoară a fost, în comparație, scurta viață de om, pe care nu a prețuit-o pe măsură ..... Remușcările sufletului pentru o viață pământească trăită greșit sunt atât de chinuitoare și apăsătoare, încât deja ispășește o pedeapsă de nedescris și își agravează starea de agonie; totuși, viața pământească, cu numeroasele ei ocazii de a se maturiza, a luat sfârșit, iar sufletul trebuie să accepte consecințele conform modului său de viață pământesc. El trebuie acum să-și continue cursul de dezvoltare în lumea de dincolo, dar cu dificultăți mult mai mari decât pe Pământ, de îndată ce intrarea sa în împărăția luminii îi este încă refuzată. Voi, oamenii, nu știți cât de sărac este un astfel de suflet care încă locuiește în întuneric și de ce iubire milostivă are nevoie pentru ca ajutorul să-i fie adus. Și voi toți ar trebui să aveți milă de astfel de suflete, ar trebui să le oferiți iubire, altfel ele nu pot fi răscumpărate veșnic pentru că sunt prea slabe pe cont propriu, pentru că numai iubirea le dă putere, iar sufletele speră și cer această iubire de la oameni. Pentru că spiritele pline de lumină pot ajuta aceste suflete doar atunci când acestea se declară dispuse să ajute alte suflete. Dar pentru ca această voință de a ajuta să se nască în ele însele, voința lor trebuie să fie întărită, iar acest lucru se realizează doar prin forța care le este furnizată prin iubirea oamenilor de pe Pământ. Sufletele nerăscumpărate, adică cele care nu au folosit cum se cuvine viața pământească sau care au trăit în întregime fără eforturi spirituale pe Pământ, au cea mai mare nevoie, deoarece sunt complet neputincioase și au o voință complet slăbită. A ajuta aceste suflete este una dintre cele mai mari opere de iubire pe care o ființă umană le poate face. El ar trebui să se roage în mod constant pentru astfel de suflete, să le reproșeze în gândurile sale că trebuie să activeze cu iubire și în lumea de dincolo, să le propovăduiască mereu iubirea, să le vorbească în gândurile sale și să le dea putere prin iubirea sa, care este resimțită în mod benefic de către suflet, deoarece îi ușurează starea de suferință. Iar sufletele vor mulțumi veșnic oamenilor care le răscumpără din starea lor agonizantă prin ajutorul lor plin de iubire. De îndată ce vor putea participa ei înșiși la lucrarea de răscumpărare, de îndată ce vor putea reduce suferința altor suflete prin furnizarea de cunoștințe spirituale pe care, totuși, trebuie mai întâi să le dobândească ei înșiși. Cea mai mare adversitate a lor este remediată prin voința lor de a ajuta, iar remușcările lor se diminuează în aceeași măsură în care crește voința lor de a ajuta. Pentru că acum își dau seama că este nevoie de ea în împărăția spirituală, iar râvna lor le face să uite de propria suferință ..... Ele se străduiesc să adune bunuri spirituale pentru a le putea distribui din nou; ele și-au creat o nouă sferă de activitate și caută acum să compenseze ceea ce nu au reușit să facă pe Pământ .... Să dăruiască iubire .... Și acum ele își continuă cursul de dezvoltare în împărăția spirituală datorită ajutorului pe care l-au primit de la amintirea plină de iubire a oamenilor de pe Pământ, cărora le sunt veșnic recunoscătoare ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Plecarea prematură din lume .... Scopul ....

B.D. 3258 from 16. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Trecerea în neființă a lucrurilor pământești continuă să fie adusă în fața ochilor oamenilor, iar moartea se apropie în mod constant de ei atunci când nenumărați oameni pleacă prematur din viață și ei se confruntă cu acele evenimente neputincioase care aduc suferință și mizerie oamenilor. Dar ei nu se răzgândesc și nici nu se gândesc la cauza reală a suferinței și a morții premature a oamenilor. Și de aceea suferința capătă forme din ce în ce mai dureroase, iar omenirea va privi cu groază evenimentele mondiale și va îngheța în fața magnitudinii nenorocirii care se abate asupra ei. Pentru că nici nu ar vrea să fie altfel, dar oamenii rămân complet neimpresionați de mizeria vremii și nu trag niciun beneficiu din ea pentru sufletele lor. Și de aceea Dumnezeu folosește cele mai severe mijloace pentru a-i trezi din letargia lor, căci chiar dacă oamenii suferă pământesc și fizic, sufletele lor rămân neafectate, rămân indiferente la loviturile sorții sau ar încerca să se schimbe în conștientizarea faptului că atitudinea lor spirituală este cauza creșterii suferinței pe Pământ. Și acesta este motivul pentru care atât de mulți oameni sunt nevoiți să plece prematur din viață, deoarece o ședere mai lungă ar fi mai mult în detrimentul sufletului lor decât benefică, pentru că și-ar pierde complet credința și s-ar gândi doar la viața lor pământească. Din acest motiv, Dumnezeu îngăduie de asemenea ca atât de mulți oameni să-și piardă viața fizică, în ciuda lipsei lor de maturitate, pentru a preveni regresul, pentru a le da totuși posibilitatea de a se maturiza în lumea de dincolo, pentru că starea de pe Pământ nu le rămâne ascunsă, iar ei pot de asemenea să urmeze cursul mai departe și să ajungă la conștientizarea faptului că oamenii înșiși sunt vinovați pentru suferințele grave de pe Pământ din cauza neglijării mântuirii sufletului lor, din cauza unui mod de viață condus greșit, din cauza necredinței și a gândirii lipsite de bunătate. Dar oamenii pe care Dumnezeu îi cheamă prematur de pe Pământ pot totuși să ajungă la cunoaștere în fața morții, pot totuși să se unească intim cu Dumnezeu, pot totuși să se purifice prin mari suferințe, iar atunci acest lucru le va fi adus un grad sporit de maturitate pe care o viață pământească mai lungă nu l-ar fi adus, și atunci o plecare timpurie din lume va fi totuși o binecuvântare pentru ei. Și oricât de mare ar fi suferința pământească pe Pământ, ea este doar un mijloc de a câștiga sufletul .... dar recunoscută ca atare doar de puțini oameni. Mărimea adversității ar trebui să-i facă să găsească calea spre Dumnezeu, Care poate și va alunga orice adversitate dacă ființa umană așteaptă cu credință ajutorul Său. Cu toate acestea, acolo unde chiar și această mare adversitate nu reușește, unde oamenii Îl uită și sunt în cel mai mare pericol de a se îndrepta complet spre abis, Dumnezeu va pune capăt multor vieți pământești și va îngădui o nenorocire aparent inumană, căci El își amintește întotdeauna de sufletele oamenilor și caută să le salveze, chiar dacă trupul va pieri în acest proces, căci nimic din ceea ce face El nu este greșit, ci totul este bun și o binecuvântare pentru sufletul ființei umane ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Moartea timpurie .... Mila lui Dumnezeu .... Bătrânețe ....

B.D. 3260 from 18. septembrie 1944, taken from Book No. 42

Depinde de voia lui Dumnezeu în ce grad de maturitate este chemată ființa umană din viața pământească în împărăția spirituală. Aceasta este, de asemenea, o nedreptate aparentă care poate întări opinia oamenilor că Dumnezeu a ales anumiți oameni pentru a deveni binecuvântați, în timp ce alții trebuie să lâncezească într-o stare îndepărtată de Dumnezeu din cauza voinței Sale. Și totuși, acest punct de vedere este complet eronat .... Căci aici domnește și iubirea și înțelepciunea divină, care știe întotdeauna despre voința ființei umane și, prin urmare, pune capăt vieții atunci când este vorba de o dezvoltare superioară pe Pământ. În starea de legătură dinaintea întrupării ca ființă umană, există doar o perpetuă dezvoltare ascendentă până la gradul de maturitate al ființei care permite această ultimă întrupare. Dar acum, liberul arbitru al ființei umane decide pentru ea însăși, și atât dezvoltarea ascendentă poate continua, cât și o stagnare sau o regresie, și din nou depinde dacă ființa umană ca atare și-a crescut deja gradul inițial de maturitate și atunci riscă doar să se clatine, sau dacă rămâne la același nivel ca la începutul întrupării sale și atunci trebuie să se teamă de o regresie. Atunci este întotdeauna o lucrare a milei lui Dumnezeu dacă ființa umană este chemată când a ajuns la apogeul dezvoltării sale pe Pământ, adică dacă dragostea lui Dumnezeu o împiedică să coboare și mai mult sau să lase o altă viață nefolosită pentru sufletul său. Căci cu cât vina lui devine mai mare, cu atât mai mult folosește timpul de grație al întrupării sale fără să se folosească de el. O persoană se poate strădui să se înalțe în tinerețe și apoi să se oprească din strădanie, iar dezvoltarea sa anterioară să nu continue, atunci Dumnezeu îl cheamă și îi oferă alte oportunități în lumea de dincolo pentru a se maturiza ..... Dar și ființa umană își poate schimba voința doar în anii din urmă, iar dezvoltarea sa încă deficitară poate lua atunci un avânt brusc și astfel poate ajunge la un grad mai înalt de maturitate, chiar dacă a lăsat să treacă mult timp înainte fără să se gândească la sufletul său. Atunci Dumnezeu îi va acorda o viață lungă, pentru că Dumnezeu a prevăzut din veșnicie voința ființei umane și a determinat cursul vieții sale în consecință. Căci orice soartă umană este luată în considerare de iubirea și înțelepciunea lui Dumnezeu, dar niciodată nu depinde de bunul-plac al lui Dumnezeu ..... Iar Dumnezeu nu ar priva pe nimeni de oportunitatea de a se maturiza pe Pământ, dacă ar fi dispus să se folosească de ea. Cu toate acestea, harul Său este puțin respectat și oamenii nu sunt dispuși să accepte indicațiile corespunzătoare. Și cum Dumnezeu știe din eternitate care sunt oamenii care se comportă într-un mod deosebit de respingător față de El, cum știe de asemenea când ființa umană a atins cel mai înalt grad de dezvoltare pe Pământ, durata vieții sale pământești a fost de asemenea stabilită din eternitate și aceasta este de durate foarte diferite, după cum înțelepciunea divină recunoaște că este oportună și reușită. Cu toate acestea, Dumnezeu nu va pune niciodată capăt prematur unei vieți pământești care încă promite ființei umane un grad mai înalt de maturitate, pentru că dragostea lui Dumnezeu este întotdeauna și în mod constant preocupată ca ființa umană să atingă cel mai înalt grad de maturitate posibil pe Pământ; și El nu ar refuza niciodată o oportunitate pentru ființa umană care ar duce la maturizare. Cu toate acestea, El știe din veșnicie despre fiecare frământare a voinței umane și adesea salvează sufletul de la apostazia completă, adică de la regres, care ar veni dacă nu ar pune capăt vieții pământești. De aceea, o persoană care se străduiește în mod constant va ajunge la o vârstă înaintată, așa cum, invers, o vârstă înaintată dovedește totuși o evoluție ascendentă lentă, chiar dacă acest lucru nu este evident pentru ceilalți oameni. O viață pământească lungă este întotdeauna un har, dar chiar și o viață de scurtă durată demonstrează iubirea lui Dumnezeu, care este mereu la lucru, chiar dacă ființa umană nu este întotdeauna capabilă să o recunoască ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Minuni de creație nouă a noului pământ .... Materie fragilă ....

B.D. 3264 from 22. septembrie 1944, taken from Book No. 42

În fiecare fază individuală de dezvoltare, ființa este ținută legată până când atinge maturitatea de care are nevoie pentru ultima întrupare ca ființă umană, astfel .... începe din nou cu legarea în materia dură, așa cum a eșuat în faza de dezvoltare anterioară ca ființă umană, pentru a parcurge din nou traseul prin lumea pietrelor, plantelor și animalelor până când devine ființă umană. Pe de altă parte, spiritualul, care nu a atins încă ultimul stadiu în epoca trecută, dar care a devenit liber din partea lui Dumnezeu prin ultima distrugere a Pământului, va fi legat din nou în formele exterioare care corespund maturității sale, adică cursul întrerupt al dezvoltării din epoca veche va fi continuat în noua fază de dezvoltare .... pe Noul Pământ .... Prin urmare, Noul Pământ va fi din nou prevăzut cu cele mai diverse creații, dar de un tip complet nou, care se va deosebi de cele de pe Vechiul Pământ. Și astfel vor avea loc din nou noi minuni ale creației, care vor apărea ca minuni și în fața oamenilor care vor însufleți mai întâi Noul Pământ, ca dovadă a gloriei lui Dumnezeu, ca dovadă a iubirii, atotputerniciei și înțelepciunii Sale. Pentru că ceea ce va arăta Noul Pământ îi va uimi pe oameni la maximum și, în admirație, ei îl vor lăuda pe Dumnezeu, îl vor iubi și îi vor mulțumi din adâncul inimii lor. Iar ființa avansează acum în dezvoltarea sa .... Cu toate acestea, ceea ce este legat în materie solidă își simte robia ca pe un mare chin și caută să o rupă. În funcție de duritatea voinței sale, el va reuși sau încercarea sa va fi zadarnică; totuși, Dumnezeu ține cont de voința ființei, căci materia de pe Noul Pământ este de o fermitate și duritate maximă, astfel încât voința ființei legate în ea va fi frântă, astfel încât ființa va renunța în cele din urmă la rezistența sa. Prin urmare, cea mai mică schimbare de voință va slăbi forma ...., ceea ce înseamnă că materia solidă de pe Noul Pământ este într-adevăr extrem de dură, dar și foarte fragilă și, prin urmare, se poate fisura sau sparge cu ușurință, iar voința lui Dumnezeu a prevăzut eliberarea din această închisoare. La fel și celelalte creații au o durată de viață mai scurtă, pentru că trebuie să aibă loc o transformare rapidă a substanței spirituale, ceea ce este cu siguranță posibil, dar depinde și de dorința de a servi a substanței spirituale. Numai ființa spirituală va putea ajunge la transformarea sa finală ca ființă umană mai repede decât în fazele anterioare de dezvoltare, dacă nu este în totalitate de voință opusă lui Dumnezeu. De aceea, primii oameni de pe Noul Pământ vor trăi minuni peste minuni, vor fi și ei atinși de ele pentru ca dragostea lor pentru Dumnezeu să crească tot mai mult, pentru ca prin această dragoste să se alăture tot mai intim Lui și să trăiască în harul Său, dar aceste minuni sunt de asemenea de înțeles pentru ei, ei știu că sunt doar semne ale imensei iubiri a lui Dumnezeu, care vrea să câștige pentru Sine toate ființele spirituale și le oferă toate posibilitățile de a schimba voința Sa. Și așa va fi pentru mult timp, până când chiar și ceea ce inițial este încă legat de lumea vegetală și animală va ajunge la stadiul de întrupare ca ființă umană .... Atunci înțelegerea pentru miraculosul creației divine va dispărea tot mai mult în ființa umană, dorința pentru materie se va trezi din nou și astfel influența Satanei va avea un efect mai puternic asupra ființei umane prin propria sa dorință pentru ceea ce conține încă substanțe spirituale imature. Și atunci legătura cu Dumnezeu va slăbi și se va intensifica din nou lupta dintre lumină și întuneric, care a putut să se odihnească la început, deoarece tot ceea ce locuia pe Pământ în mod liber consimțit era pătruns de lumină. Căci cursul de dezvoltare a ființei rămâne același în fiecare fază .... ființa spirituală trebuie să rămână în forma solidă până când este dispusă să ia calea slujirii prin lucrări de creație care nu mai înseamnă cătușe atât de dure, iar acum trebuie să slujească în acestea până când a atins o anumită maturitate care îi conferă acum o stare în care ar trebui să slujească în mod liber, dar nu mai este forțată să o facă ca în etapele preliminare. Și apoi nu trebuie să eșueze, altfel întregul curs al dezvoltării este parcurs anterior în mod inutil. Pentru că liberul arbitru al ființei umane decide dacă aceasta este ultima ei întrupare pe Pământ sau dacă trebuie să treacă din nou prin întreaga creație, dacă se întoarce la lumină în ultima etapă sau se lasă capturată de forțele întunecate și trebuie să fie din nou alungată în materia solidă pentru veșnicie ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea