New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 3126 - 3179

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Conținut

3135 - Harurile timpului de la urmă.... Moartea înainte de... Lumea de dincolo....

3143 - Intervenția lui Dumnezeu. Sfârșitul luptelor

3151 - Intervenția lui Dumnezeu

3163 - Suferințele și încercările înseamnă desăvârșire....

3165 - Fără dragoste nu există răscumpărare.... Forța vieții....

Harurile timpului de la urmă .... Moartea înainte de... Lumea de dincolo ....

B.D. 3135 from 28. mai 1944, taken from Book No. 41

Dumnezeu va fi milostiv cu cei care își recunosc încă în prezent greșelile și se abțin de la ele, dar fără milă pedeapsa cea mai aspră va fi aplicată celor a căror asprime nu se potolește, care nu au milă nici față de semenii lor și care astfel se judecă pe ei înșiși prin lipsa lor de iubire. Iar vremurile care vor veni vor da mărturie despre depravarea oamenilor, vor fi puse la cale cele mai de neconceput mijloace, care sunt toate menite să servească distrugerii, iar oamenii nu se vor sfii să își ducă la îndeplinire planurile prin folosirea acestor mijloace, iar asuprirea oamenilor va crește. Iar instigatorii trebuie să răspundă pentru tot, precum și toți cei care sunt de acord cu ei și îi susțin în planurile lor. Căci Dumnezeu este drept și El judecă după gânduri, cuvinte și fapte .... Nimic nu este ascuns de El; El vede în inima omului, iar fiecare frământare a inimii determină măsura de har care îi este disponibilă, care îi este acordată atunci când se apropie sfârșitul. Căci sfârșitul vine irevocabil .... Comportamentul oamenilor îl grăbește și, prin urmare, se încheie o perioadă care nu ar avea ca rezultat o rasă umană mai bună, chiar dacă Dumnezeu ar vrea să-și exercite încă mult timp răbdarea și oamenilor li s-ar da încă adesea posibilitatea de a se schimba. Dar acestea nu le mai sunt de nici un folosesc, și astfel viața pământească este încheiată de Dumnezeu ....

Această perioadă de dezvoltare a fost deosebit de bogată în har pentru omenire și ar fi putut fi, de asemenea, complet suficientă pentru răscumpărarea ei. Dumnezeu îi asistă pe oameni cu daruri extraordinare de har până la sfârșit, însă acestea sunt de cele mai multe ori trecute neobservate, așa cum nu se mai ține cont de absolut nimic care să aibă legătură cu Dumnezeu sau cu propria mântuire a sufletului lor. Și de aceea, o ședere mai lungă pe acest Pământ este nepotrivită, adică aduce numai succese trupului, dar nu și sufletului, care este nepieritor. Și de aceea sufletul este lipsit de orice posibilitate pământească ulterioară, dar are totuși asigurată o dezvoltare ulterioară în lumea de dincolo, dacă nu este la fel de ostil față de Cuvântul lui Dumnezeu în lumea de dincolo. Cu condiția să își piardă totuși viața trupească înainte de judecata finală, înainte de sfârșitul acestui Pământ, și să fie acceptat în împărăția de dincolo. Moartea este, de asemenea, un har special pentru om, dacă acesta nu a luat o decizie pe Pământ. Atunci, el va găsi încă numeroase ocazii în lumea de dincolo de a fi de ajutor și de a sluji cu iubire și, astfel, poate continua dezvoltarea întreruptă, ba chiar o poate începe, dacă rezistența sa nu este prea mare, dacă nu ascultă sufletele care vor să-l ajute. Pentru că atunci el poate, de asemenea, să își continue încă retrogradarea și să se întoarcă din nou în materia solidă, și atunci mai trebuie să parcurgă încă lungul drum terestru până când se poate întrupa din nou ca ființă umană. Astfel, Dumnezeu îi rezervă încă multe binecuvântări înainte de a lăsa vechiul Pământ să treacă, însă nu forțează liberul arbitru al oamenilor și, pe măsură ce aceștia se deschid harului Său, beneficiază și ei înșiși de beneficiile sufletelor lor .... Ei pot rămâne goi și neputincioși atât pe Pământ, cât și în lumea de dincolo, dacă ignoră toate binecuvântările și se închid în fața lor, sau se pot totuși dezvolta incredibil de repede de îndată ce permit ca fiecare dar al harului să își facă efectul asupra lor prin voința lor și primesc astfel o mare putere. Căci Dumnezeu este extrem de milostiv și îndurător, dar și drept, și El îi consideră pe oameni după voința lor ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Intervenția lui Dumnezeu. Sfârșitul luptelor

B.D. 3143 from 1. iunie 1944, taken from Book No. 41

Cu cât lumea se încurcă mai mult în eroare, cu atât se îndepărtează mai mult de Dumnezeu și cu atât mai lipsite de dragoste sunt acțiunile și gândurile oamenilor care sunt întorși către lume. Iar lipsa de dragoste sporită îi împinge pe oameni la acțiuni care depășesc tot ceea ce s-a întâmplat până acum, și astfel oamenii înșiși atrag intervenția lui Dumnezeu. Oamenii nu mai recunosc nedreptatea a ceea ce fac. Evenimentele mondiale sunt dirijate pe un curs din care nu se mai poate găsi nici o ieșire pământească, gândirea oamenilor este greșită și complet îndepărtată de adevăr, binele este persecutat, răul este respectat și astfel ordinea divină este răsturnată, ceea ce trebuie să ducă la o decădere completă.

Și astfel se apropie tot mai mult ziua care va pune capăt haosului, pentru că starea este atât de stricată-nefastă pentru omenire încât Dumnezeu îi pune capăt. Și acest sfârșit este aproape, sfârșitul furiei oamenilor unii împotriva altora, sfârșitul luptelor între națiuni care nu vor putea niciodată să găsească aprobarea lui Dumnezeu, pentru că este o luptă pentru putere care nu se bazează pe motive nobile. Ura și lipsa de dragoste a oamenilor au provocat-o, dar ei nu au învățat nimic din această luptă; au devenit mai lipsiți de iubire ca niciodată, iar ura lor s-a adâncit și aduce fapte de infamie, care nu pot fi executate mai rău.

Iar Dumnezeu va pune capăt acestei practici într-un mod, că El va fi recunoscut prin acesta. El va lăsa să vină peste oameni o strâmtorare teribilă pe care voința lor nu o va mai putea evita. El îi va speria și îi va face să simtă propria lor neputință, deoarece se vor dezlănțui elementele naturii în fața cărora oamenii sunt abandonați neputincioși. Iar această zi nu va întârzia să vină. Va veni atât de brusc și de neașteptat încât va provoca o groază năprasnică, va fi de câteva ore și totuși va avea o semnificație atât de drastică încât totul s-a schimbat după aceea, iar oamenii vor conștientiza dezastrul abia cu timpul, când ei vor fi înțeles intervenția divină în toată amploarea ei.

Pentru că Dumnezeu vrea să se reveleze oamenilor prin intervenția Sa, El vrea să le arate că El Însuși va induce sfârșitul, pentru că oamenii nu găsesc nici un scop, pentru că preferă să se sfâșie între ei decât să cedeze și să pună capăt unei adversități de nedescris. De aceea, sfârșitul va fi diferit de ceea ce își imaginează oamenii, Dumnezeu își va dovedi puterea și va smulge armele din mâinile conducătorilor pământești, El va decide, iar deznodământul luptei națiunilor una împotriva celeilalte îi va dezamăgi pe oamenii care au vrut să obțină prin forță ceea ce nu li se cuvine și care, prin urmare, vor trebui să-și recunoască neputința.

Pentru că Dumnezeu determină în cele din urmă evenimentele lumii, chiar dacă voința umană crede că le poate controla. Înțelepciunea lui Dumnezeu recunoaște, de asemenea, mijlocul cel mai eficient pentru oameni și îl aplică pentru a controla haosul care este rezultatul lipsei de dragoste și care, prin urmare, trebuie să conducă la ruină dacă Dumnezeu Însuși nu îi pune capăt. Iar timpul luptei va fi înlocuit de un timp nou de luptă, care, însă, nu va fi aprins pentru puterea lumească, ci pentru puterea spirituală, căci sfârșitul este aproape și, înainte de acesta, trebuie încă disputată această luptă spirituală, lupta pentru credința în Iisus Hristos, Răscumpărătorul divin și învățătura Sa.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Intervenția lui Dumnezeu

B.D. 3151 from 7. iunie 1944, taken from Book No. 41

Ceea ce este de neînțeles se va întâmpla. Dumnezeu Însuși le va vorbi oamenilor într-un mod care va provoca frică și spaimă. Timpul va veni în curând, pentru că omenirea nu se mai poate aștepta la considerație, deoarece este complet lipsită de iubire. Ea însăși pune lucrurile în mișcare, ea însăși atrage intervenția lui Dumnezeu, pentru că abuzează în mod constant de poruncile lui Dumnezeu, de porunca iubirii față de Dumnezeu și față de aproapele. Și, fără ezitare, realizează acțiuni care sunt satanice și care trebuie să ducă la ruină dacă Dumnezeu nu intervine și, astfel, salvează încă sufletele care găsesc calea spre El în necaz.

Și aceasta este caracteristica timpului pe care Dumnezeu l-a anunțat cu mult timp înainte, că va preceda o bătălie fierbinte și aprigă, al cărei sfârșit îl va stabili Dumnezeu, pentru că El vrea să se lase recunoscut pe Sine și puterea Sa. El Însuși pune capăt luptei, dar într-un mod diferit de cum se așteaptă oamenii. Prin intervenția Sa, care este de o importanță decisivă pentru întreaga lume, conduce evenimentele mondiale într-o altă direcție. Iar oamenii vor trebui să accepte că sunt neputincioși și că o putere superioară conduce evenimentele mondiale. Și ei vor trebui să se plece în fața Lui.

Mare va fi necazul, care era deja insuportabil pentru mulți din cauza voinței umane; totuși, acum vor trebui să se lupte cu adversitățile trimise de Dumnezeu Însuși, și nu se vor putea revolta împotriva lor, deoarece ei nu pot trage la răspundere pe nimeni. Dar comportamentul oamenilor de dinainte nu mai poate fi numit uman, și astfel Dumnezeu le arată puterea Sa. Acolo unde înainte oamenii voiau să-și dovedească puterea și să acționeze împotriva semenilor lor cu toată cruzimea, acolo Dumnezeu se arată în lucrarea Sa, iar aceasta se evidențiază asupra celor care în furia lor rușinoasă vor doar să aducă distrugere fără milă pentru că se simt puternici, însă față de El toți sunt slabi și neputincioși.

Este un haos cum nu se poate imagina mai mare, atunci când oamenii își lasă să pătrundă nestăpânit sentimentul de ură și răzbunare, iar această voință de distrugere înseamnă o disoluție a ceea ce Domnul Dumnezeu a creat, înainte de a-și atinge scopul. O voință constantă de distrugere este inerentă oamenilor din timpul prezent, iar acest lucru este un semn că ei sunt robiți puterii care caută să distrugă totul pentru a împiedica spiritualul să se apropie de Dumnezeu. Oamenii nu sunt conștienți de efectul teribil al distrugerii violente a lucrurilor create, fie că este vorba de ființe umane, de animale sau de materie solidă, de modul furios în care se dezlănțuie spiritualul imatur din ea și ce frământări înseamnă acest lucru în împărăția spirituală.

Sufletele oamenilor sunt hărțuite și au de suferit, și chiar și credincioșii simt influența și sunt disperați și descurajați. Și o voință puternică trebuie să o oprească de dragul spiritualului, care se străduiește să se apropie de Dumnezeu, iar acum trebuie să fie îndepărtat de adversarul lui Dumnezeu prin intermediul servitorilor săi supuși de pe Pământ. Și de aceea Dumnezeu își va lăsa vocea să răsune imediat după executarea unui plan care întrece în hidoșenie tot ceea ce au gândit oamenii până acum.

A mai rămas puțin timp, mai întâi trebuie să aibă loc un eveniment îngrozitor pentru ca întreaga lume să fie atentă și să audă vocea lui Dumnezeu cu atât mai bine. Multe victime trebuie încă să creadă în ea, adică să-și dea viața pentru o cauză nedreaptă, astfel încât să acorde atenție și oamenii care nu au o înțelegere clară, pentru că toți contribuie la haos și, prin urmare, poartă și ei o parte din vină, de îndată ce nu recunosc nedreptatea și nu se îndepărtează de ea. Vocea divină întotdeauna și în mod constant îndeamnă și avertizează, indică tot ce este nedrept, dar cere și să fie ascultată, altfel va suna tare și răsunător și spre groaza tuturor, iar judecata va fi făcută după lege și dreptate.

Pentru că vina este de ambele părți și vor fi absolviți doar cei care detestă comportamentul umanității și vor să aparțină lui Dumnezeu, pentru că recunosc nedreptatea și se tem de mânia lui Dumnezeu, că El îi va lovi pe cei răufăcători. Și ceasul va veni brusc și neașteptat, pentru că este ultimul mare har înainte de sfârșit, pentru cel care încă se convertește, pentru cel care nu umblă nepăsător și îl recunoaște pe Dumnezeu în evenimentul natural, care este inevitabil după voia lui Dumnezeu.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Suferințele și încercările înseamnă desăvârșire ....

B.D. 3163 from 20. iunie 1944, taken from Book No. 41

Încercările și suferințele impuse omului sunt rareori recunoscute ca mijloace pentru cea mai înaltă perfecțiune. Dumnezeu cunoaște gradul de maturitate al fiecărei persoane în parte, îi cunoaște inima și, cu adevărat, nu ratează nici cel mai mic impuls care vorbește pentru sau împotriva Lui. Și astfel, El știe și ce grad de dezvoltare mai poate atinge pe Pământ și, în consecință, El consideră acum omul cu suferințe sau lovituri ale sorții, dacă mai există încă o posibilitate de a crește gradul de maturitate al sufletului. Înainte de întruparea sa ca om, sufletul știa foarte bine despre cursul vieții sale pământești, a intrat în această ultimă întrupare cu deplin consimțământ în speranța că va ieși victorios. El și-a văzut atât bucuriile, cât și suferințele de pe drumul vieții și totuși nu s-a lăsat descurajat de ele, pentru că, pe de altă parte, știa și despre ajutorul lui Dumnezeu și despre harul Său și a văzut posibilitatea de a crește complet din materie și de a scăpa de învelișul său. Și acesta este motivul pentru care multe suflete își asumă o soartă pământească deosebit de dificilă, deoarece el a văzut și efectul unei vieți pământești corect trăite și știe despre scopul final și crede că acest scop poate fi atins. Dar în viața pământească își pierde conștiința din urmă și, prin urmare, nu folosește oportunitățile și riscă să nu-și atingă scopul pe Pământ. Și, prin urmare, Dumnezeu îi vine în ajutor creându-i încă oportunități pe Pământ unde se poate maturiza. Și atunci omul trebuie să învingă o rezistență sporită, suferința și necazurile îi sunt date pe Pământ, pentru a căror depășire trebuie să apeleze la Dumnezeu pentru putere. O viață fără luptă l-ar lăsa la același nivel de dezvoltare și viața lui ar fi trăită în zadar. Nu este vorba de faptul că el trebuie să-și ispășească păcatele pe Pământ, așa cum se învață în mod greșit, ci este vorba doar de faptul că el trebuie să se ridice din adâncul în care se află încă, să se transforme într-o ființă de lumină, să lucreze asupra lui însuși pentru a se lepăda de tot ceea ce îl împiedică încă să primească plinătatea nesperată de lumină. El trebuie, ca să spunem așa, să purifice un înveliș încă impermeabil la lumină prin suferință și necazuri, trebuie să înlăture din el orice impuritate pentru ca lumina să poată străluci acum prin el, căci această purificare trebuie să aibă loc prin propria voință, ea nu poate fi realizată de Dumnezeu fără voința ființei umane. Suferința și iubirea sunt singurele mijloace de a fi curățat de toate impuritățile, iar o mare măsură de suferință este în același timp expresia unei mari iubiri divine care vrea să ajute ființa umană să devină astfel încât Dumnezeu să o poată face infinit de fericită în veșnicie. Și de aceea, oamenii grav suferinzi de pe Pământ sunt deosebit de cuprinși de iubirea Sa, chiar dacă acest lucru li se pare de neînțeles. Viața pe Pământ este scurtă în comparație cu veșnicia, iar într-o zi sufletul va privi înapoi la scurta perioadă petrecută pe Pământ plin de recunoștință și laudă, care i-a adus prin suferință și o maturitate mai înaltă, la care nu ar fi ajuns niciodată fără suferință. Mulțumiri nemăsurate sunt puse la dispoziția omului pe Pământ, astfel încât acesta poate îndura și cele mai grele suferințe, dacă își trage puterea de la Dumnezeu în rugăciune sinceră, căci El l-a asigurat de acest lucru. El nu va lăsa să plece nefortificat pe nimeni care Îi prezintă greutățile sale cu convingerea încrezătoare că El poate și îl va ajuta. Căci suferința nu este niciodată mai mare decât Cel ce o impune, a cărui putere este cu adevărat suficientă pentru a aduce ajutor omului în orice adversitate. De aceea, țineți mereu minte dragostea, înțelepciunea și atotputernicia Sa atunci când sunteți profund chinuiți și veți fi mângâiați și veți aștepta cu răbdare ajutorul Său.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Fără dragoste nu există răscumpărare .... Forța vieții ....

B.D. 3165 from 21. iunie 1944, taken from Book No. 41

Doar pe calea iubirii este posibilă răscumpărarea. Această lege se aplică atât pe Pământ, cât și în lumea de dincolo și, prin urmare, trebuie să fie respectată de toate ființele, altfel ele vor rămâne legate pentru totdeauna. Caracteristica răscumpărării este lumina și puterea. Atâta timp cât ființa este încă lipsită de lumină și de putere, ea nu este răscumpărată, nu și-a recăpătat încă libertatea inițială și, prin urmare, nici capacitatea de a lucra în deplină cunoștință de cauză. Dar pentru ființa care, la origine, se afla în toată perfecțiunea, starea deficientă înseamnă și o stare de greutăți și de chinuri, dar pe care ea însăși și-a provocat-o prin voința sa, prin lipsa sa de iubire. Și numai prin iubire poate redeveni ceea ce a fost de la început. Prin urmare, iubirea nu poate fi niciodată eliminată și trebuie să fie, ca să spunem așa, principiul de bază fără de care nu există dezvoltare superioară. Dar dacă dragostea nu este luată în considerare, cursul dezvoltării trebuie să fie inevitabil inhibat, deoarece atunci este imposibil să existe un flux de forță și lumină, iar acolo unde acesta lipsește, rezultatul este o stare haotică. Căci în întuneric totul devine confuz, iar lipsa de putere face ca ființa să nu se poată elibera de starea de imperfecțiune. Lumină și putere, adică cunoaștere și putere sunt semnele răscumpărării. Prin urmare, o ființă care nu s-a mântuit nu poate distribui nimic, deoarece ea însăși nu posedă nimic; astfel, nu poate fi iubitoare nici în lumea de dincolo, iar această stare este extrem de chinuitoare. Pe Pământ, însă, ființa dispune de forță chiar și în starea de nerăscumpărare, forță care, deși nu este semnul răscumpărării, îi este acordată ca un har extraordinar pentru a se putea răscumpăra. Este forța vitală care îi permite ființei umane să lucreze în iubire pentru a intra în posesia luminii și a forței spirituale. De aceea, viața pământească este un act special de har, pentru că Dumnezeu împărtășește ființei ceva la care, de fapt, ea nu are dreptul din cauza voinței sale de respingere față de Dumnezeu .... El îi transmite puterea de a lucra, chiar dacă primirea puterii este doar o parte a celor răscumpărați. Acest act de har este extrem de semnificativ și totuși rămâne nerecunoscut și nefolosit ..... Ceea ce a devenit slab prin apostazia de la Dumnezeu primește putere pentru a se răscumpăra, pe care trebuie doar să o folosească în mod corespunzător pentru a se putea întoarce la starea inițială de libertate, cunoaștere și putere. Dumnezeu a dat ființei o viață pe care nu o merita, îi direcționează forța și îi oferă în mod constant ocazii de a fi activă în iubire, deci de a folosi forța vitală care îi curge pentru a lucra în iubire și astfel să se răscumpere. Dar ființa nu se folosește de acest dar extraordinar al harului, continuă să trăiască fără milă și își ignoră sarcina în viață, care este de a-i aduce lumină și putere în lumea de dincolo. Dar acolo orice sursă de putere este întreruptă atâta timp cât nu simte iubirea în sine. De aceea, cursul dezvoltării în lumea de dincolo nu poate fi continuat decât în condiții foarte dificile, dacă nu este complet întrerupt sau continuat în jos de însăși voința ființei. Pentru că acum poate avea loc o regresie în care ființa este complet lipsită de lumină și putere și, prin lipsa de iubire, se îndepărtează tot mai mult de Dumnezeu. Fără iubire nu există răscumpărare, dar iubirea trebuie să se dezvolte liber în ființă, iar Dumnezeu îi oferă toate posibilitățile imaginabile de a face acest lucru. Și chiar dacă procesul de transformare în iubire durează eternități, el nu poate fi evitat, pentru că o dezvoltare mai înaltă înseamnă o aliniere cu eternitatea eternă, care este ea însăși iubire pură și, prin urmare, iubirea trebuie să fie adusă la dezvoltare în ființă pentru a redeveni ceea ce a fost odată .... o ființă liberă, plină de lumină și de putere, căreia i se permite să locuiască în proximitatea lui Dumnezeu ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea