New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 2733 - 2776

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Conținut

2752 - Cuvintele de dragoste ale Tatălui....

2767 - Credința într-o continuare a existenței sufletului.... Harul lui Dumnezeu....

2771 - Credința în Dumnezeu ca origine a creației....

2775 - Întruparea.... Puterea motrice.... Etapele preliminare....

2776 - Voința de a trăi.... Frica de moarte....

Cuvintele de dragoste ale Tatălui ....

B.D. 2752 from 24. mai 1943, taken from Book No. 34/35/36

Rămâneți doar devotați Mie în iubire, și atunci nu veți avea de ce să vă temeți, indiferent de ceea ce se va întâmpla. Și nu uitați că Eu vă conduc destinul, că totul este bun așa cum vine peste voi. Nu uitați că dragostea Mea vă modelează viața într-un mod care este bun pentru dezvoltarea voastră superioară. Credeți în dragostea Mea, atunci veți învăța să înțelegeți totul, veți suporta cu răbdare și cele mai dificile lucruri și veți aștepta cu încredere ajutorul Meu dacă viața vi se pare insuportabilă. La urma urmei, dragostea și voința Mea se aplică numai la perfecțiunea voastră, iar înțelepciunea Mea recunoaște căile și mijloacele pentru voi; de aceea, aveți încredere în Mine că Eu sunt preocupat numai de bunăstarea voastră spirituală și nu voi trimite asupra voastră nimic care nu ar fi benefic pentru ea. Deveniți ca niște copii, lăsați-vă ghidați de Mine fără împotrivire, mereu cu speranța și credința că nu vă voi lăsa să luați o cale greșită, chiar dacă drumul este pietros și greu. Într-o zi sufletul vostru Îmi va mulțumi că v-am lăsat să sufereți în timpul vieții voastre pământești. Ce este scurta viață pământească în comparație cu eternitatea .... unde vă așteaptă glorii pe care voi, ca ființe umane, nu vi le puteți imagina. De ce deznădăjduiți, dacă credeți în Mine? .... Eu sunt dragoste .... și dragostea cu adevărat nu vă lasă să suferiți dacă nu aveți nevoie de această suferință pentru sufletul vostru .... Vă las să suferiți pentru că vă iubesc și vreau să vă ajut și pentru că altfel nu puteți găsi calea spre Mine. Calea voastră este spinoasă și dificilă, dar calea largă și ușor de străbătut nu duce la Mine, ci în tabăra adversarului Meu, iar dragostea Mea nu vă va permite niciodată să o luați pe această cale care duce inevitabil la ruină. Aveți încredere în Mine și puneți-vă de bunăvoie în mâinile Mele, luați crucea asupra voastră și cereți-Mi să vă ajut să o duceți; nu vă descurajați și nu vă descurajați, ci bucurați-vă că prin suferință deveniți conștienți de iubirea Mea pe care o veți recunoaște în fiecare suferință. Aveți răbdare și așteptați ajutorul Meu, care este sigur pentru voi, dacă doar credeți .... Și dacă vă lovește o slăbiciune, dacă vă clătinați în credință, atunci rugați-vă .... chemați-Mă să vă întăresc, trimiteți un singur gând în sus, la Mine, și încredințați-vă harului Meu .... Și nu vă voi lăsa în deznădejde, ci vă voi întări și sufletul vostru va fi plin de bucurie. Pentru că simte apropierea Mea și puterea pe care o primește dintr-o rugăciune sinceră către Mine. Atâta timp cât puteți fi în comuniune cu Mine, nu veți fi singuri și părăsiți, pentru că Eu vă ascult în orice moment și am grijă în permanență de sufletul vostru, pentru ca el să se maturizeze atâta timp cât mai trăiți pe Pământ. Și vă ajut chiar dacă ajutorul nu este perceptibil pentru corpul vostru .... Ajut ceea ce este nepieritor, pentru că acest nepieritor Îmi aparține și, prin urmare, va ajunge și la Mine. Și astfel, ar trebui să recunoașteți întotdeauna iubirea Mea și să acceptați cu umilință tot ce vine din mâna Mea, fie că este bucurie sau suferință .... Greutățile de pe Pământ sunt mici în comparație cu cele din lumea de dincolo, pe care vreau să le cruț, fiind dur cu voi pe Pământ. Fiți credincioși și aveți încredere în Mine .... Într-o zi veți realiza că numai dragostea M-a determinat să chinui Pământul cu suferințe atât de mari, încât v-am lăsat să treceți printr-o școală grea pentru a vă câștiga pentru împărăția Mea, pentru a vă ajuta să obțineți viața veșnică în fericire în această împărăție. Atâta timp cât greutățile pământului încă vă asupresc, voi nu recunoașteți încă pe deplin iubirea Tatălui vostru pentru voi, dar Eu vă strig cu mângâiere: Nu renunțați la iubirea voastră pentru Mine, pentru ca iubirea Mea să vă cuprindă și să vă compenseze de o mie de ori pentru toate suferințele și greutățile pământești .... Refugiați-vă în Mine, ca să vă ajut să suportați suferința și nu disperați, căci viața voastră pământească nu este veșnică .... Când va veni ceasul vostru îl voi încheia și vă voi chema sufletul la Mine ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Credința într-o continuare a existenței sufletului .... Harul lui Dumnezeu ....

B.D. 2767 from 7. iunie 1943, taken from Book No. 34/35/36

Prin harul lui Dumnezeu vi se arată o cale care trebuie să vă ducă inevitabil în sus, dacă o urmați. Niciun dar de Sus nu este atât de benefic ca prezentarea Cuvântului divin, căci acesta vă dă liniile directoare pentru modul vostru de viață pământesc și vă prezintă voința lui Dumnezeu. Iar împlinirea Cuvântului divin este progresul spiritual, iar acesta din urmă este sensul și scopul vieții pământești. Oamenii nu sunt conștienți de greutățile spirituale ale omenirii, de cât de alarmant de scăzut este gradul său de maturitate spirituală, pentru că nu vor să accepte o dezvoltare spirituală superioară pe Pământ, pentru că sunt legați doar mental și fizic de Pământ, pentru că toate gândurile și aspirațiile sunt îndreptate doar spre posesiunile pământești și consideră că perfecțiunea spirituală ca scop al vieții pământești este o fantezie sau o imaginație care se naște din voința ființei umane și care nu poate fi nici ea dovedită. Doar câțiva mai cred în supraviețuirea după moarte, dar numai această credință face să fie înțeleasă necesitatea unei dezvoltări superioare pe Pământ, căci numai atunci întreaga creație are un sens .... și anume să servească dezvoltării superioare a spiritului .... Dar întrucât oamenilor le lipsește această credință, întrucât ei neagă o viață a sufletului după moarte, ei nu recunosc nici un scop spiritual al creației, ci doar privesc totul din punctul de vedere că viața pământească însăși are un sens și un scop, că, prin urmare, totul este doar pentru a sluji corpului, pentru a aduce bunăstarea acestuia la cea mai înaltă dezvoltare. Iar aceasta este o atitudine care nu ridică gradul de maturitate al ființei umane, ci o lasă să se scufunde mult mai repede, dacă ființa umană nu este ajutată, dacă iubirea lui Dumnezeu nu își face efectul și nu i se împărtășește harul Său pentru ca ea să devină văzătoare. Iar acest har curge acum către ei, încă nerecunoscut de mulți oameni, altfel ei ar fi foarte încântați și ar putea duce lupta pe Pământ cu o putere de rezistență sporită. Dar oamenii sunt orbi în spirit .... ei nu recunosc cel mai pur adevăr din Ceruri, ei văd doar lumea, au înțelegere pentru tot ceea ce este pământesc, iar pentru a privi dincolo de acesta pentru a cunoaște lucruri ascunse le lipsește impulsul din interior, deoarece nimeni nu le poate oferi dovezile unei supraviețuiri după moarte .... (întrerupere)

Traducere realizată de Ion Chincea

Credința în Dumnezeu ca origine a creației ....

B.D. 2771 from 12. iunie 1943, taken from Book No. 34/35/36

Eu sunt originea tuturor lucrurilor, iar dacă vreți să negați originea, nu Mă recunoașteți ca Putere creatoare și, în consecință, nu Mă recunoașteți ca Ființă puternică, Care poate scoate din Sine tot ce vrea. Atunci veți considera că tot ceea ce este creat a luat naștere de la sine, fără influența unei Puteri Care are voință. Și astfel, nu credeți în existența unui modelator și susținător a ceea ce vă este vizibil, în schimb, considerați natura, precum și întreaga creație ca fiind produse care au luat naștere de la sine și care, prin urmare, nu sunt supuse unei puteri determinante, care, prin urmare, nu sunt guvernate de o voință. Iar această viziune complet eronată vă face incapabili să credeți într-o Ființă Care se află în cel mai intim contact cu ceea ce a creat prin propria Sa putere și tărie. Căci, dacă nu recunoașteți originea creației, nu veți căuta nici voi contactul cu Creatorul, deci nu-L veți iubi și nu vă veți teme de El și nu veți lucra niciodată asupra voastră înșivă pentru a vă apropia de El .... Prin lipsa de credință vă lipsește și iubirea și, prin urmare, și adevărul, căci nu apelați la Creatorul Cerului și al Pământului, singurul care vă poate împărtăși tot ceea ce vă lipsește .... Fără credință în Mine nu vă veți apropia de adevăr, iar a crede în Mine înseamnă să Mă recunoașteți ca fiind Creatorul Cerului și al Pământului, să vă considerați pe voi înșivă ca produse ale Mele, care sunt inseparabile de Mine, chiar dacă par a sta izolate în creație. Eu sunt din veșnicie în veșnicie, iar tot ceea ce provine din Mine este nepieritor, deci la fel de etern în substanța sa primordială. Forma vizibilă, însă, nu există veșnic, ea este trecătoare, chiar dacă trec timpuri nesfârșite până când tot ceea ce este vizibil se spiritualizează. Această formă vizibilă este cu siguranță trecătoare pentru ochiul uman, de îndată ce spiritualul scapă din ea pentru a reînvia o nouă formă în scopul dezvoltării ulterioare. Dacă Mă recunoașteți ca fiind originea tuturor lucrurilor, atunci veți ști, de asemenea, că toate forțele care au luat naștere de la Mine trebuie să se întoarcă la Mine, că aparenta tranzitivitate a creației este, prin urmare, procesul de revendicare a creatului care nu a vrut să Mă recunoască drept Creator și Susținător .... care, prin urmare, s-a izolat și a încercat să rupă legătura cu Mine. Cine Mă recunoaște pe Mine caută, de asemenea, să rămână conectat cu Mine; el crede în Mine și devine cunoscător prin credință. El știe că creația, ceea ce este vizibil, este doar un mijloc pentru un scop, dar că nu va dura la nesfârșit, deoarece este doar acoperirea spiritualului imatur care urmează să ajungă la maturitate. Dar oricine nu este în contact cu infinitul, care recunoaște creația, dar nu și pe inițiatorul ei, nu va pătrunde niciodată originea și scopul creației. El crede că știe și este orb în spirit .... Iar gândirea lui este eronată ....

Îi lipsește credința în Mine ca Creator și Susținător al tuturor lucrurilor și, fără această credință, nu se poate uni cu Mine și, prin urmare, nu poate nici să se contopească cu Mine ca putere elementară, care este scopul ultim al tot ceea ce este vizibil pentru voi ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Întruparea .... Puterea motrice .... Etapele preliminare ....

B.D. 2775 from 15. iunie 1943, taken from Book No. 34/35/36

Întruparea unui suflet poate avea loc atunci când în el s-au adunat toate substanțele care au parcurs drumul pământesc în cele mai diverse creații și care, prin urmare, s-au dezvoltat ascendent. Fiecare operă a creației trebuie să fie reprezentată în substanța sa sufletească pentru a putea acum să intre la întrupare .... adică, corpul uman devine acum acoperământul unui astfel de suflet, care ține în el toate operele creației în miniatură. Lungul și nesfârșitul parcurs pe Pământ de dinainte a dus la unificarea tuturor acestor substanțe, iar acum ele așteaptă ultima lor întrupare. Ele sunt încorporate ca suflet în forma exterioară umană pentru a trece prin ultima etapă a dezvoltării lor. Această încarnare durează diferite perioade de timp, în funcție de starea de maturitate a substanțelor individuale, care au avut de asemenea o anumită libertate în stadiile lor preliminare, deși au fost active conform voinței lui Dumnezeu în starea de constrângere. Cu toate acestea, în ultimele etape înainte de întruparea ca ființă umană, această stare de constrângere a fost din ce în ce mai relaxată, astfel încât anumite impulsuri au putut fi stăpânite sau chiar intensificate, ceea ce a dus la un grad mai mare sau mai mic de maturitate, care acum determină din nou durata ultimei întrupări ca ființă umană. Dar toate substanțele sufletești se străduiesc pentru această ultimă întrupare pe Pământ, deoarece, de îndată ce s-au unit pentru a forma sufletul uman, ele știu că forma exterioară umană este ultima lor acoperire materială și că după aceasta se pot elibera de orice îngrădire pământească. Și de aceea, sufletul rămâne acum acolo unde i se oferă posibilitatea de a se întrupa. Este de la sine înțeles că se va stabili acolo unde natura oamenilor se adaptează la starea sa de maturitate, adică acolo unde se regăsesc la oameni aceleași instincte și trăsături care îi caracterizează propria natură, ceea ce nu exclude însă posibilitatea ca un suflet cu o dispoziție diferită să caute să se întrupeze cu oameni care nu sunt de aceeași natură pentru a accelera această întrupare. Dar atunci, de multe ori, el trebuie să se lupte cu dificultăți mai mari în timpul vieții sale pământești, deoarece natura sa nu este luată în considerare și nu poate face față cerințelor care i se impun. Dar, întrucât sufletul își cunoaște dinainte drumul vieții sale pământești, el nu va fi împiedicat dacă face propria sa alegere, deoarece în fiecare întrupare are la dispoziție mijloacele necesare pentru a-și atinge maturitatea finală. Prin cele mai diverse transformări, el a avut anterior în sine fiecare dispoziție, numai că în forțe diferite, și poate acum să o întărească sau să o reducă în viața pământească, după voința sa. Astfel, nu este incapabilă, iar puterea de a face acest lucru îi este de asemenea împărtășită conform voinței sale. Dar dacă este călduț în strădania sa, atunci rămâne în aceeași stare de maturitate ca înainte de întruparea sa ca ființă umană, atunci întruparea nu i-a adus o dezvoltare mai înaltă. Deși va scăpa de învelișul său fizic la moarte, el este încă legat de lumea materială prin dorințele și impulsurile sale, pe care ar fi trebuit să le depășească în viața pământească. În consecință, nu a profitat de întruprea sa pe Pământ, iar acest lucru îi provoacă o stare de remușcare de nedescris atunci când își dă seama că și-a pierdut dreptul de a fi copilul lui Dumnezeu și că nici nu-l mai poate atinge, deși are încă posibilități infinite în lumea de dincolo pentru a ajunge la contemplarea lui Dumnezeu. Cu toate acestea, într-o zi, un suflet întrupat va trebui să răspundă în fața lui Dumnezeu cum a folosit oportunitățile de pe Pământ și ce succese spirituale a obținut la trecerea sa în neființă, căci întruparea ca ființă umană este un har care nu poate fi prețuit îndeajuns; este un dar care trebuie apreciat pe măsură și prin faptul că ființa umană trebuie să facă tot ceea ce favorizează dezvoltarea sa superioară, căci ea nu se va mai întoarce niciodată pe Pământ odată ce l-a părăsit ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Voința de a trăi .... Frica de moarte ....

B.D. 2776 from 16. iunie 1943, taken from Book No. 34/35/36

Voința de a trăi este puternic dezvoltată în ființa umană atâta timp cât maturitatea sa sufletească este încă foarte scăzută; și acest lucru este de înțeles și pentru că lumea îl ține încă captiv și se preface că îi îndeplinește dorințele. Renunțarea la viața pământească pare extrem de dificilă pentru ființa umană atât timp cât îi lipsește credința în supraviețuire, deoarece aceasta din urmă o face să privească altfel întreaga viață pământească. O persoană profund devotată privește viața pământească doar ca pe o stație intermediară, ca pe o școală prin care trebuie să treacă pentru a fi admisă în împărăția unde începe viața reală. Iar această credință îi va da, de asemenea, puterea de a depăși toate obstacolele și dificultățile vieții pământești, în timp ce necredinciosul se prăbușește adesea din cauza lor și își aruncă viața la gunoi, presupunând că, în cele din urmă, o poate termina singur. Oricine are o credință profundă va renunța cu ușurință la viața sa dacă i se cere acest lucru, deoarece atenția sa este concentrată asupra vieții de după moartea trupului și dorința sa este îndreptată spre unirea cu Dumnezeu, deoarece simte că aceasta este singura viață adevărată. Atâta timp cât ființa umană acordă atenție pământului și bunurilor sale, strădania sa spre înalt este inhibată, ea dorește lumea cu toate simțurile sale și gândul că va trebui să părăsească odată această lume este insuportabil și opresiv pentru ea. Și de aici se poate trage concluzia stării sale spirituale, căci iubirea pentru lume îndepărtează de iubirea față de Dumnezeu și față de aproapele, și atunci ființa umană este încă foarte imatură în spirit, adică sufletul său nu a găsit încă unitatea cu spiritul din sine, nu este în cunoaștere și nu știe să se opună mai bine vieții pământești. Și atunci orice gând de moarte îi este înfricoșător, vrea să trăiască pentru a se bucura, dorește bunurile lumii și desconsideră bunurile spirituale. Și aceasta este o josnicie spirituală care nu poate fi mustrată îndeajuns, în fond, ființa umană se află în cel mai mare pericol de a-și pierde viața pământească, dar și cea spirituală. Căci dacă nu folosește viața pământească pentru a găsi contactul cu Dumnezeu, o trăiește în zadar și, de aceea, trebuie mai degrabă să renunțe la viața pământească pentru a nu se afunda în cea mai profundă iubire pentru materie, ceea ce echivalează cu moartea spirituală. Căci viața pământească este un har, ea este dată ființei umane pentru dezvoltarea superioară a sufletului și pentru a depăși materia pentru a putea intra în împărăția spirituală .... Dar dacă nu se ia în considerare sarcina reală a ființei umane pe Pământ, ea se înlănțuie de materie și trebuie să fie smulsă cu forța din ea prin încheierea vieții sale pământești. Atâta timp cât gândul morții trupești este insuportabil pentru ființa umană, ea nu acordă atenție sarcinii sale reale pe Pământ. Dorința de a trăi este atât de puternică în el, încât face totul pentru a proteja viața, pentru a o prelungi, cu convingerea că o are în mâinile sale și, din nou, cu sentimentul de teamă că va trebui să o piardă prematur. Numai în ceea ce privește împărăția de dincolo, în credința în supraviețuirea sufletului, moartea începe să-și piardă teroarea, căci atunci ființa umană recunoaște că viața sa pe Pământ este doar o etapă preliminară pentru viața reală, care durează pentru totdeauna .... .......

Amin

6616 -----

Frica de moarte .... -------------------

Moartea este doar o trecere spre viața care durează veșnic. Voi toți oamenii nu ar trebui să vă temeți de moarte dacă viața voastră pe Pământ ar corespunde voinței Mele .... dacă ați fi trăit această viață pământească în ordine divină, pentru că atunci nu v-ar fi cuprins nici o teroare în fața morții, pentru că sufletul vostru s-ar bucura doar de faptul că a putut scăpa din trup pentru a intra în casa sa, unde trupul pământesc este complet de prisos, dar totuși nu se poate vorbi de nici o pieire, în schimb, sufletul este așteptat de o viață liberă, plină de lumină și putere. Iisus Hristos a înviat din mormânt a treia zi .... El v-a arătat că nu există nici o pieire după moartea trupului, v-a adus dovada că un mod de viață corect nu are ca rezultat decât transformarea trupului pământesc într-un trup spiritual, că ființa umană rămâne, doar învelișul său a suferit o transformare care, totuși, este inevitabil necesară pentru a rămâne în împărăția spirituală .... Și voi toți ați putea realiza această transformare, iar moartea și-ar fi pierdut cu adevărat din boldul ei. Dar pentru că voi, oamenii, nu credeți în viața de după moarte, nu vă pregătiți nici pentru șederea în împărăția spirituală și pentru că, prin urmare, sufletul vostru nu are nici un fel de perspectivă de a îmbrăca o haină spirituală plină de lumină și de strălucire după moartea trupului, vă temeți de moarte, și pe bună dreptate, pentru că nu puteți pieri, dar greutățile pământești se pot agăța de voi, iar trezirea după moartea trupului nu va fi una veselă .... Dar vă veți trezi, indiferent cât de imperfect este format sufletul vostru .... Va ști că nu a pierit și nu poate pieri .... Iar voi, oamenii, care vă temeți de moarte, vă temeți inconștient de această soartă. Dar ar trebui să vă amintiți de Cel care a biruit moartea .... Iisus Hristos vrea să vă învie, vrea să vă dea o viață veșnică și indestructibilă, pe care nu o veți pierde niciodată. Acceptați darul harului Său, amintiți-vă de El în ceasurile de neliniște și încredințați-i sufletul vostru, și cereți-i să nu-l lase să cadă pradă morții, ca să aibă milă de el și să-l ajute să trăiască .... Și cu adevărat nu-i veți fi făcut această cerere în zadar .... Iar frica voastră va dispărea și va face loc unei odihne fericite, o odihnă pe care numai Iisus Hristos o poate da. Credința vie în Iisus Hristos alungă orice spaimă a morții, căci omul știe că va învia din morți la viață, așa cum Iisus a înviat din morți a treia zi. Dar oricine nu are această credință în El se teme de moarte, sau crede că a murit, că s-a întors în neant, din care își închipuie că a ieșit .... Și va fi o trezire brutală pentru acesta, precum și pentru toți cei care au trăit pe Pământ fără Hristos .... Și va trece mult timp până când se vor convinge că nu au murit, ci că nu vor ieși din starea lor de moarte decât dacă Îl vor chema pe Cel pe care nu au vrut să-L recunoască pe Pământ, dar care este singurul care le poate da viață din nou .... Moartea trebuia să fie doar trecerea la o viață nouă, nepieritoare .... Ea nu trebuia să-i îngrijoreze deloc pe oameni, pentru că Iisus Hristos a biruit-o, pentru că El a înfăptuit actul mântuirii pentru a-i elibera pe oameni de o stare pe care adversarul Său o adusese în lume .... Dar lucrarea de răscumpărare și învierea lui Iisus nu este apreciată cum se cuvine de oameni .... Mulți știu despre ea și totuși nu cred, și de aceea nu pot beneficia de efectele lucrării de răscumpărare și nici de înviere .... Dar credința vie le dă oamenilor o încredere fermă și, prin urmare, îndepărtează orice teamă de moarte .... Iar aceștia vor adormi fericiți în Domnul și se vor trezi cu bucurie împreună cu El în împărăția luminii și a fericirii .... Căci pentru aceștia nu mai există în veci moarte, pentru ei există doar viață veșnică ....

Amin

6637 -----

Frica de moarte .... Privind înainte în împărăția spirituală .... ---------------------------------------------------------------

Moartea spirituală este mult mai cumplită decât moartea pământească. Și de moartea spirituală se tem inconștient oamenii care se tem de moartea lor fizică, pentru că se tem de ceea ce se va întâmpla cu ei după moartea lor fizică .... o teamă care poate afecta chiar persoana care nu crede în supraviețuirea după moarte .... Sufletul este cel care simte că se află într-o stare mizerabilă și care transferă această conștientizare sub formă de teamă către trup, care, prin urmare, se opune morții atât timp cât îi este posibil să o facă. Teama de moarte este o recunoaștere involuntară a imaturității mentale, deoarece omului îi lipsește orice cunoaștere și, prin urmare, și încrederea în mila lui Dumnezeu, speranța unui ajutor care i s-ar acorda totuși în orice moment dacă ar cere ajutor. El se află într-o noapte completă și se teme inconștient de o noapte și mai adâncă, spre care se îndreaptă. Un suflet matur își așteaptă ultimul ceas în deplină pace, tânjește după eliberarea din învelișul său trupesc, se predă Celui în care crede și se încredințează Lui și harului Său. Și, adesea, acestor suflete li se va permite să arunce o privire în împărăția care le așteaptă înainte de a muri și să deschidă ochii radianți de fericire pentru ca apoi să îi închidă pentru totdeauna și să fugă din trupul lor în împărăția pe care au văzut-o. Frica de moarte este un semn clar al stării sufletului, iar astfel de suflete au nevoie de mult ajutor din partea semenilor, pentru a se trezi totuși în ultima clipă și a se îndrepta spre Cel care vrea și poate să-i ajute .... O rugăciune tăcută și sinceră către Iisus Hristos poate fi înălțată de oricine care asistă la lupta unui suflet cu moartea și cu frica, dacă vrea să ajute acest suflet să-și găsească pacea interioară .... Pentru că acel suflet va simți acest ajutor și va apuca ultima linie de salvare, și va fi purtat de dragostea semenilor săi atunci când va părăsi trupul .... la Iisus Hristos, care nu-și închide urechea la o rugăciune sinceră de ajutor. Din acest motiv, oamenii ar trebui să aibă o grijă deosebită față de cei care se tem de moarte și care mărturisesc astfel că sunt încă departe de lumină, de cunoașterea corectă și, prin urmare, și de Dumnezeu .... Teama lor de moarte dovedește că au nevoie de ajutor, altfel ar fi plini de o pace fericită atunci când simt că se apropie ora plecării lor de pe acest Pământ. Și este o lucrare de cea mai mare milă și iubire să acordați ajutor unui suflet neliniștit, care acum nu poate consta decât în a-L chema pe Însuși Mântuitorul Iisus Hristos pentru ca El să aibă milă de acel suflet. Această rugăminte plină de iubire va fi ascultată și poate fi salvarea sufletului pentru ca acesta să fie protejat de noaptea întunecată ....

Amin

6625 ----

Amintiți-vă de timpul de după moarte .... -----------------------------------------

Într-o zi, cu toții va trebui să vă lepădați de trupul pământesc, iar sufletul vostru va primi o altă locuință .... Nici unul dintre voi nu va scăpa de soarta lui, fiecare va trebui cu siguranță să se aștepte la sfârșitul său trupesc. Astfel știți că existența voastră pe Pământ este limitată și că nimeni nu se poate apăra de moartea trupească atunci când îi vine ceasul .... Și totuși, în ciuda acestei certitudini, trăiți o viață pe acest Pământ ca și cum nu s-ar termina niciodată. Planificați și creați doar pentru vremuri ulterioare, fără să știți dacă veți trăi pentru a vedea aceste vremuri. Nu vă gândiți la aceasta, ci la ceea ce este sigur pentru voi; creați și lucrați doar pentru scurta viață pe Pământ, care nu are durată. Dar voi înșivă nu veți pieri, sufletul vostru va rămâne în viață chiar și după moartea trupului, iar sufletul vostru este sinele vostru real .... Deci, de fapt, nu există moarte pentru voi, ci doar o schimbare a locului unde vă aflați ..... Dacă vă gândiți foarte serios la acest lucru, atunci veți acționa cu înțelepciune dacă vă asigurați că tocmai această locuință vă va face fericiți după aceea. Apoi vă veți extinde grija asupra timpului în care nu veți mai trăi pe acest Pământ, asupra continuării vieții în împărăția de dincolo, dar care acum este în concordanță cu schimbarea voastră pământească. Ați fi cu toții mai ambițioși dacă ați crede în acest lucru. Cu cât vă faceți mai multe griji cu privire la conservarea trupului vostru, cu atât mai puțin credeți că veți continua să trăiți. Și nu vi se poate da nici o dovadă în acest sens, pentru că schimbarea voastră pământească nu trebuie să fie determinată de frică, dar pe care orice certitudine a continuării vieții după moarte ar declanșa-o în voi, care nu vă străduiți voluntar să vă ridicați. Cei care se străduiesc în mod voluntar au cu siguranță certitudinea în ei înșiși, ei cred, dar tocmai pentru că se străduiesc în sus. Efortul născut din frică nu duce la perfecțiune. De aceea, vouă, oamenilor, nu vi se poate dovedi că există viață după moarte. Dar oricine se gândește serios la asta și vrea să facă ceea ce este corect poate trezi în sine credința în ea. Prin urmare, oamenii vor fi din ce în ce mai conștienți de efemeritatea a ceea ce prețuiesc prea mult. Oamenii vor fi smulși din mijlocul vieții, iar fiecare ar putea învăța din asta să privească și el viața ca pe un dar care îi poate fi luat din nou în fiecare zi .... Și nu trebuia decât să urmărească gândurile care l-au cuprins cu ocazia morții subite a unui semen. Trebuia doar să-l urmeze cu gândul pe cel plecat în infinit .... Trebuia doar să se ocupe mai des cu acest gând, că el nu a pierit, ci doar și-a schimbat domiciliul .... Și, cu adevărat, mâini s-ar fi întins spre el din împărăția spirituală, dorind să-l tragă. Dar chiar dacă ființa umană nu are certitudinea continuării vieții, ea trebuie să ia în considerare această posibilitate și, din când în când, să lase ca această posibilitate să se ivească în fața ochilor săi cu ocazia morții semenilor și să se întrebe care ar fi soarta sa dacă ar fi chemat brusc. Atâta timp cât omul nu poate dovedi .... ceea ce nu va fi niciodată posibil .... că nu există viață după moarte, el ar trebui să-și ia întotdeauna măsuri de precauție. Și nu va regreta niciodată dacă pe Pământ nu se gândește doar la trupul său, ci și la sufletul său, dacă adună pe Pământ o mică bogăție spirituală care apoi îl ajută să se înalțe în împărăția spirituală. Atunci sufletul va culege ceea ce a semănat omul pe Pământ, și binecuvântat este sufletul care a făcut provizii pe Pământ pentru veșnicie .....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea