New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 1735 - 1834

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Conținut

1739 - Transfigurarea lui Iisus.... "Tatăl Meu și cu Mine suntem una...."

1742 - (Misiunea mea.... Hrănirea celor în nevoi.... )

1743 - Trimitere la evenimentul care va veni.... Protecția lui Dumnezeu....

1762 - Lupta împotriva învățăturilor lui Hristos. Persecuția celor care Îl mărturisesc

1795 - Semnele catastrofei mondiale

1811 - Corecturile umane ale comunicărilor de Sus....

1827 - Venind pe nori.... Răpirea?....

1829 - Împlinirea datoriei....

1834 - Urmând pe Iisus....

Transfigurarea lui Iisus .... "Tatăl Meu și cu Mine suntem una ...."

B.D. 1739 from 15. decembrie 1940, taken from Book No. 27

Problema transfigurării lui Iisus după moartea Sa pe cruce, dacă este soluționată corect, este în același timp și o înțelegere (cunoaștere) a cuvintelor lui Iisus: "Tatăl Meu și Mine suntem una". Dumnezeu S-a oferit ca jertfă prin intermediul unei ființe umane care a învins întreaga umanitate din iubire pentru Dumnezeu și care, prin urmare, și-a modelat sufletul în așa fel încât Dumnezeu a putut să se instaleze în El în toată plinătatea. Forma Sa exterioară, trupul Său, se supunea în totalitate voinței sufletului și era, de asemenea, îndreptat numai spre divin; astfel, toată substanța era spirituală îndreptată spre Dumnezeu, astfel încât nu mai avea nevoie de cursul pământesc de dezvoltare și putea, prin urmare, să intre în împărăția spiritualului în toată perfecțiunea după moartea trupească. Tot spiritualul desăvârșit se unește cu puterea elementară și devine una cu ea prin fuziune intimă. Cursul de dezvoltare al spiritualului, care s-a îndepărtat odată de Dumnezeu, durează o infinitate de timp și va duce de asemenea în sus, în lumea de dincolo, prin nenumărate etape, dar forma exterioară, spiritualul încă mai puțin dezvoltat, va rămâne întotdeauna în urmă și va elibera sufletul, care apoi caută asocierea ca ființă spirituală tocmai cu astfel de ființe mature în lumea de dincolo. Învelișul exterior se dizolvă, iar substanțele spirituale individuale intră din nou în contact cu altele similare pentru a-și continua cursul de dezvoltare ..... Trupul lui Iisus, însă, atinsese deja perfecțiunea spirituală în puritatea sa și în activitatea sa de iubire, iar suferința imensă de pe cruce a fost ultimul proces de purificare pentru substanța spirituală devenită formă, astfel încât să se poată alătura sufletului perfect într-o stare complet purificată, astfel încât să nu mai fie obligat să rămână pe Pământ, iar acum spiritul lui Dumnezeu, sufletul și trupul s-au unit, devenind astfel unul singur. Omul Iisus a fost mediatorul între Dumnezeu și omenire .... dar Dumnezeu și Iisus Hristos sunt acum Una .... Nu există două entități care să fie gândite una lângă alta, ci este o singură entitate care primește în sine toată perfecțiunea. Divinitatea lui Iisus nu poate fi imaginată altfel decât ca Divinitatea eternă însăși, Care nu a atașat la Sine decât forma exterioară a ființei umane Iisus, adică ale cărei substanțe spirituale au fost lăsate să se contopească cu puterea elementară pentru că la moartea lui Iisus atinseseră deja gradul de perfecțiune, care este condiția prealabilă pentru cea mai intimă unire cu Dumnezeu ....

Trupul lui Iisus a devenit un cuceritor al întregii materii prin disprețuirea plăcerilor pământești și o autodisciplină strictă și, prin urmare, nu a mai fost necesar niciun alt curs de dezvoltare. Toate substanțele spirituale formate în el s-au putut alătura sufletului și în același timp au părăsit valea Pământului pentru a intra pe înălțimile luminii. Prin urmare, lumina cea mai strălucitoare a înconjurat acest suflet de atunci încolo, în consecință trupul și sufletul lui Iisus trebuiau să părăsească Pământul într-o stare transfigurată, căci o ființă care s-a contopit complet cu Dumnezeu trebuia acum să accepte și ea lumina și puterea de la El și astfel să radieze aceasta în același mod ca și Dumnezeirea eternă însăși, căci era acum și ea una cu Dumnezeu, în consecință lumină și putere din belșug. Acest proces de emanație a luminii ar fi rămas altfel ascuns oamenilor, însă dragostea infinită a lui Dumnezeu pentru oameni a permis ca transfigurarea lui Iisus să aibă loc în mod vizibil pentru a le oferi un semn al puterii și gloriei Sale, pentru a întări credința celor care urmau să proclame puterea și gloria Sa în lume și pentru a le oferi oamenilor dovada că Iisus a învins moartea .... că acum nu mai există moarte pentru oamenii care Îl urmează, care se străduiesc să parcurgă aceeași cale pe Pământ. Transfigurarea lui Iisus a fost o chestiune foarte disputată de omenire și a fost în cea mai mare parte respinsă ca fiind o fabulație, deoarece oamenilor le lipsește orice înțelegere spirituală a scopului final al fiecărei ființe .... pentru unirea finală cu Dumnezeu .... pentru a deveni una cu El .... Dar Iisus spune: "Tatăl și Eu suntem una ....". Pentru că unirea avusese deja loc în El, sufletul Său fusese modelat în așa fel încât putea să-L primească pe Dumnezeu în sine și, prin urmare, era deja un receptor de lumină și putere de la Dumnezeu, putea deci să învețe toată înțelepciunea și să lucreze prin puterea divină. El era perfect, așa cum Tatăl Său din ceruri era perfect, și putea crea și modela ca El .... Natura Sa era iubire, Cuvintele Sale erau iubire și, prin urmare, El putea lucra în virtutea marii Sale iubiri pentru oameni. Căci tot ceea ce este și se întâmplă este adus doar de iubire .... Viața Sa pământească a fost un șir nesfârșit de minuni fără pompă și splendoare, dar pe care le-a încheiat într-o lumină radiantă .... prin transfigurarea Sa în fața ochilor a lor Săi și urcarea pe culmile gloriei veșnice ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

(Misiunea mea .... Hrănirea celor în nevoi .... )

B.D. 1742 from 17. decembrie 1940, taken from Book No. 27

Acceptă cu umilință orice dar care ți se oferă de Sus, atunci vei împlini voia lui Dumnezeu și Îl vei sluji. Căci ceea ce El a intenționat pentru tine nu necesită decât devotamentul tău nemărginit față de El și voința ta de a-I fi ascultător. Nenumărate suflete de pe Pământ se luptă pentru cunoaștere, nu mai pot găsi singure calea care duce la Dumnezeu și au nevoie urgentă de ajutor. Iar tu le vei aduce acest ajutor atrăgându-le atenția asupra iubirii și bunătății lui Dumnezeu, care se exprimă atât de vizibil. Și pe măsură ce dăruiești, ți se va permite să primești. Iar sufletul tău va putea primi hrană din belșug și nu va trebui să moară niciodată de foame. Iar pâinea Cerului nu va fi niciodată retrasă de la tine atâta timp cât îi vei hrăni pe cei nevoiași. Ea îți va da mereu și mereu o nouă putere și te va face mereu și mereu fericit. Pământul este uscat și arid fără apa vie, goală și lipsită de bucurie este viața sufletului care rămâne fără răcorirea din Cer. Și tu ar trebui să ajuți aceste suflete, să le oferi băutura de răcorire și să folosești orice ocazie pentru a distribui darul delicios al lui Dumnezeu, căci prin el se vor remedia mari greutăți, se va răspândi adevărul, lumina va străluci și va radia o strălucire puternică, iar această strălucire a luminii va atrage din nou sufletele care vor să scape de întuneric. Iar Dumnezeu va binecuvânta strădania ta, îți va da putere să-ți îndeplinești slujba, te va îndruma în funcție de sarcina ta și îți va oferi toate darurile de care ai nevoie pentru a lucra pentru El.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Trimitere la evenimentul care va veni .... Protecția lui Dumnezeu ....

B.D. 1743 from 18. decembrie 1940, taken from Book No. 27

Având în vedere perioada dificilă care îi așteaptă încă pe oameni, Domnul trimite următoarea proclamație: Mergeți în voi înșivă și nu respingeți îndemnurile Domnului. Cea mai slabă voință de a le asculta va fi deja binecuvântată de El, căci El vă va da puterea de a îndura ceea ce va veni asupra voastră. Considerați că nu aveți alt ajutor în marea adversitate decât pe Domnul Dumnezeu. Căutați-L dinainte și cereți-I îndurare pentru ca El să vă poată ajuta apoi, dar nu lăsați să se vorbească în vânt despre îndemnuri. Căci ajutorul nu vi se poate acorda decât dacă îl cereți. Oricine se crede atât de puternic încât nu are nevoie de ajutorul lui Dumnezeu va deveni confuz în momentul în care își va da seama de situația sa îngrozitoare. Dar cel care se simte slab și care îl imploră pe Dumnezeu va depăși dificultatea, pentru că va primi puterea de la Dumnezeu. De aceea, ascultați voi înșivă vocea divină: Oricine acordă atenție cuvintelor Mele nu trebuie să se teamă de nimic, pentru că Eu Însumi sunt cu el. Și oricine posedă Cuvântul Meu poate vedea cum totul în jurul său se dezintegrează, el însuși va sta în mijlocul descompunerii, protejat de dragostea Mea. Căci elementele se vor opri în fața lui, furtuna se va schimba și își va reduce puterea, pământul se va clătina doar în liniște, iar viața celor care i se alătură, adică a celor care nu resping complet Cuvântul Meu, nu va fi pusă în pericol. Și acesta este semnul adevărului Cuvântului Meu: Oricine lasă Cuvântul Meu să-i vorbească este în afara oricărui pericol, care are doar puțină credință în această activitate a Mea. Căci, așa cum Eu cobor acum la voi, cei care vreți să Mă ascultați, prin Cuvânt, tot așa Eu Însumi voi fi apoi cu voi și vă voi proteja cu brațul Meu puternic de puterea atotputernică a elementelor, care nu fac decât să îndeplinească întotdeauna voința Mea și care, prin urmare, sunt alungate acolo unde locuiesc copiii pământeni care Mi-au fost devotați. Vreau să îndrum spiritul oricui Mă afirmă în inima sa doar spre cunoaștere, iar voința sa întoarsă spre Mine va fi și ea salvarea sa. El Mă va invoca în adversitate și astfel voi putea fi și Eu cu el. Și de aceea nu vă temeți, ci doar credeți .... Nu-l lăsați pe aproapele vostru neavertizat, căci aceasta este adevărata iubire de aproapele, faptul că îi atrageți atenția asupra a ceea ce va urma și îl convingeți că și el trebuie să se întoarcă la fel la Mine în adversitate pentru a fi asigurat de ajutorul Meu. Pentru că Eu vreau doar credința voastră în Mine, vreau să ridicați mâinile spre Mine, să Mă chemați în adversitate și să apelați mai întâi la mila Mea, pentru ca Eu să cunosc voința voastră. Și îi voi instrui pe toți îngerii Mei să țină departe de voi cele mai grele suferințe, căci voința Mea este suficientă și voi sunteți înconjurați de un zid protector de ființe care Mă slujesc, și chiar dacă acestea se dezlănțuie în jurul vostru și peste voi, nici un fir de păr de pe capul vostru nu va fi rănit, căci iubirea Mea vă veghează și mâna Mea protectoare vă călăuzește prin toate pericolele ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Lupta împotriva învățăturilor lui Hristos. Persecuția celor care Îl mărturisesc

B.D. 1762 from 2. ianuarie 1941, taken from Book No. 27

Este incontestabil mai bine să mărturisești biserica lui Hristos înaintea întregii lumi decât să fii la voia adversarului și să-L negi pe Hristos. Căci cel ce este puternic în lume nu are puterea de a opri ceea ce Dumnezeu trimite împotriva lui. Cel ce se leapădă de Hristos se leapădă de Dumnezeu, chiar dacă rostește numele Lui ca dovadă a credinței sale.

Căci dacă el este profund credincios, va recunoaște și divinitatea lui Hristos, pentru că atunci va sta în iubire, iar iubirea îl afirmă pe Iisus Hristos ca Fiu al lui Dumnezeu și Mântuitor al lumii. Această recunoaștere este o consecință a credinței profunde. Necredința, însă, îl face pe om incapabil să recunoască dumnezeirea lui Iisus. Prin urmare, dacă Iisus Hristos este respins, se dă și dovada naturii necredincioase a omului, iar astfel de oameni aparțin lumii care se opun în mod deschis lui Iisus Hristos. Iar aceasta va cere să-L respingă complet; vrea ca numele Său să nu mai fie menționat, vrea să șteargă orice amintire despre El și să educe generațiile viitoare în ignoranță; vrea să distrugă tot ceea ce se referă la El și să împiedice astfel cunoașterea Lui și a lucrării Sale. Și astfel va izbucni lupta.

Cei care aderă la El vor susține numele Lui, Îl vor mărturisi înaintea lumii și vor vorbi cu entuziasm în numele Lui și al învățăturilor Lui. Ei vor fi persecutați și totuși vor îndura cu răbdare persecuția pentru Numele Său, și vor primi putere de sus, astfel încât vor proclama învățăturile Sale cu atât mai mult cu cât vor fi mai mult combătuți. Și puterea lui Dumnezeu va fi în mod vizibil cu ei, iar dragostea Lui îi va proteja, iar cei puternici ai lumii vor trebui să recunoască faptul că violența lor nu se poate împotrivi. Ei vor trebui să recunoască pe unul Mai Puternic, a cărui muncă este evidentă. Iar acest lucru îi jignește, iar acum vor încerca prin toate mijloacele și voința lor să se impună și de aceea vor fi pedepsiți de mâna lui Dumnezeu. Căci, în măsura în care oamenii presupun că vor să lupte împotriva lui Dumnezeu Însuși, ei sunt în puterea cea mai rea a adversarului, și atunci Dumnezeu va impune această oprire.

Și astfel va veni timpul când vor fi promulgate legi peste legi, iar oamenii vor fi puși în fața situației de a se decide pentru sau împotriva lui Hristos. Iar adepții lumii Îl vor preda de dragul unei recompense deșarte; vor câștiga avantaje pământești și își vor vinde sufletele. Și vor fi mulți dintre aceia care vor preda ceea ce ar trebui să fie cea mai sfântă posesiune a lor -Mântuitorul divin și Salvatorul lumii.

Dar cei care suferă persecuție pentru numele Lui vor fi binecuvântați de o mie de ori, pentru că El Însuși se va apropia de ei și El îi va conduce în dispută, iar victoria va fi acolo unde El Însuși este comandant suprem. Și chiar dacă se pare că adversarii vor reuși în planul lor, lupta nu va dura decât puțin timp, dar cei care luptă pentru numele lui Iisus vor fi învingători.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Semnele catastrofei mondiale

B.D. 1795 from 30. ianuarie 1941, taken from Book No. 27

Fiecare catastrofă mondială este precedată de semne pentru ca omenirea să recunoască apropierea lor, căci Dumnezeu le-a anunțat în toate timpurile prin Cuvântul Său, și astfel, dacă veți fi atenți la aceste semne, veți ști că a sosit timpul; și astfel veți ști, de asemenea, că trebuie să vă pregătiți pentru a nu merge spre distrugerea completă. Tot ceea ce face Dumnezeu și, prin urmare, lasă să se întâmple acum pe Pământ este condiționat de voința omenirii, adică voința umană nu atrage direct această catastrofă, dar în absurditatea ei este motivul ei.

Voința umană este folosită în mod abuziv într-o asemenea măsură încât o catastrofă mondială trebuie să fie consecința inevitabilă a acesteia, deoarece numai ceva cu totul extraordinar, ceva care este într-o anumită măsură contrar naturii, poate îndrepta această voință greșită în direcția corectă. Cu cât gândirea umană se îndreaptă mai mult în direcția greșită, cu atât mai urgentă este intervenția divină, căci timpul prețios de pe Pământ trece fără să aducă ființei dezvoltarea superioară necesară.

Cu toate acestea, voința folosită în mod abuziv nu poate favoriza niciodată o dezvoltare superioară, ci doar o poate împiedica. Evenimentele timpului, lipsa de credință tot mai mare, eforturile anticreștine și proclamatorii Cuvântului Său treziți de Dumnezeu trebuie să vă reamintească faptul că a venit timpul pe care Domnul l-a menționat pe Pământ. Și de aceea ar trebui să fiți sârguincioși și să vă gândiți la mântuirea sufletului vostru. Și oricât de incredibil vi s-ar părea că o catastrofă se va abate asupra Pământului, gândiți-vă că pentru Dumnezeu nimic nu este imposibil, că totul se poate întâmpla atunci când Dumnezeu vrea.

Iar faptul că Dumnezeu vrea acest lucru este justificat de comportamentul oamenilor înșiși, în atitudinea lor greșită față de El. Dacă viața pământească a oamenilor le este dată pentru un anumit scop, dar ei nu-și trăiesc viața în conformitate cu acest scop, atunci ei au lăsat să treacă nefolosit un dar divin al harului, iar Dumnezeu îi avertizează din nou cu cuvinte ferme pe care nimeni nu le poate ignora.

Doar voința umană este cauza unei lucrări de distrugere de proporții inimaginabile, iar când Domnul a anunțat acest lucru, El a prevăzut voința greșită a oamenilor. Cu toate acestea, voința Sa este de a recâștiga omenirea rătăcită și, prin urmare, El aplică ultima soluție, care pare cu siguranță un act de cruzime infinită, dar care are ca motiv doar dragostea și mila divină, întrucât nenumărați oameni vor ajunge la concluzia aceasta și aceștia vor fi salvați pentru eternitate.

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Corecturile umane ale comunicărilor de Sus ....

B.D. 1811 from 15. februarie 1941, taken from Book No. 27

Comunicările de sus trebuie să fie consemnate fără modificări, altfel voința umană se opune voinței lui Dumnezeu. Fiecare comunicare are un scop, dar ființa umană nu recunoaște încă acest scop și, în măsura în care o schimbare de cuvinte are ca rezultat un sens diferit, scopul a fost ratat. Dumnezeu Însuși anunță ființei umane ceea ce nu corespunde voinței Sale, dacă incapacitatea umană nu a primit Cuvântul Său așa cum a fost dat. Dar nu depinde de oameni să schimbe comunicările, deoarece capacitatea lor de a judeca nu este suficientă pentru a testa o lucrare care nu este calculată doar pentru timpul prezent, ci este menită să dureze veacuri întregi. Omul însuși poate dori cu siguranță ce este mai bun, dar trebuie să aibă o anumită maturitate spirituală pentru a avea la dispoziție o astfel de cunoaștere încât să fie capabil să corecteze conform voinței divine. Pentru că doar cunoașterea umană nu-i permite să examineze conținutul adevărurilor spirituale. Spiritul de la Dumnezeu transmite doar adevărul cel mai pur și, în măsura în care sufletul uman nu este încă capabil să primească acest adevăr în mod literal, gândirea sa este totuși ghidată astfel încât să nu scrie nicio eroare și doar forma cuvântului este mai puțin perfectă, dar niciodată complet greșită. Dar orice îmbunătățire umană poate purta în sine eroarea și, prin urmare, nu este în conformitate cu voința divină. Spiritul venit de la Dumnezeu se poate manifesta cu atât mai clar cu cât destinatarul acceptă fără reținere comunicările. Și de aceea orice gândire proprie trebuie evitată pe cât posibil. Voința de a-L sluji pe Dumnezeu este cea mai mare garanție pentru o receptare bună, fără obstacole, și atunci ființa umană nu trebuie cu adevărat să se teamă să scrie altceva decât ceea ce vrea Dumnezeu, căci această voință îi protejează gândirea de erori. Ceea ce Dumnezeu vrea să aducă la existență, El va proteja cu adevărat și de astfel de scrieri care ar putea duce copilul pământean în rătăcire, căci voința Sa este de a da omenirii cel mai pur adevăr și de a-l învăța corect ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Venind pe nori .... Răpirea? ....

B.D. 1827 from 24. februarie 1941, taken from Book No. 27

Încă puțin și Mă veți vedea venind pe nori și vă veți bucura, veți striga și vă veți veseli, că s-au împlinit Scripturile. Și cei drepți vor auzi glasul Meu, și le va fi dulce. Dar cei care se vor lepăda de Mine vor fi îngroziți de groază și vor dori să fugă de Mine. Dar judecata îi va ajunge oriunde s-ar afla, căci, când va veni ziua pe care am rânduit-o pentru judecată, toți vor fi chemați să dea socoteală și nu vor putea scăpa de judecată. Și credincioșii Mei Îmi vor cânta laude și mulțumiri pentru că Mă dezvălui lor și se vor închina Mie în duh și în adevăr, iar când Mă vor vedea vor fi pătrunși de cea mai profundă iubire pentru Mine și de acum înainte Mă vor sluji cu devotament din inimă. Căci voi avea nevoie de slujitori binevoitori, devotați Mie, după vremea judecății. Vreau să înființez o biserică și să-i dau o misiune; vreau să se unească oameni care să Mă recunoască și să proclame învățătura Mea, iar dacă lucrează împreună, biserica va fi puternică peste tot. Dar vreau să-i exclud pe cei care sunt intoleranți și aroganți, pentru că ei pun în pericol micul grup al credincioșilor Mei. Vreau să fiu în mijlocul lor și, prin urmare, umilința și iubirea cea mai profundă trebuie să fie inerente oamenilor la care Mă opresc. Și când voi sta pe tron în nori, îi voi ridica la Mine pe cei care Mă iubesc, astfel încât inimile lor vor bate pentru Mine. Îi voi duce într-un loc unde nu există suferință și nici necazuri ...... Și le voi pregăti noua lor casă, voi remodela Pământul și-l voi pregăti pentru a-i primi pe acei slujitori care Îmi sunt credincioși, iar ei vor lucra de acum înainte pentru Mine și în voia Mea. Și acum va fi un timp de pace pe Pământ, oamenii vor trăi în dragoste, îl vor onora și iubi pe Dumnezeu, vor fi cu adevărat copiii Mei, la care Eu Însumi voi coborî pentru a ține ospățul cu ei. Voi uni oamenii și voi binecuvânta legământul lor și va apărea o nouă generație care este foarte dezvoltată din punct de vedere spiritual și care acceptă Cuvântul Meu de la Mine .... care se înclină cu umilință în fața Mea și totuși este unită cu Mine în cea mai profundă iubire ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Împlinirea datoriei ....

B.D. 1829 from 24. februarie 1941, taken from Book No. 27

Nu trebuie să vă mulțumiți niciodată cu simpla îndeplinire a îndatoririlor, ci trebuie să faceți mai mult, trebuie să vă supuneți de bunăvoie unei sarcini care nu vă este dată de oameni, ci pe care trebuie să o faceți din iubire .... numai atunci sunteți activi din iubire și numai această realizare va fi apreciată și vă va aduce binecuvântări pentru veșnicie. Oamenii care își îndeplinesc cu conștiinciozitate munca pământească cred că au făcut destul. Viața lor este atunci, într-adevăr, o viață de îndeplinire a datoriei, dar nu o slujire conștientă din iubire. Ceea ce datoria poruncește să fie făcut este, fără excepție, în conformitate cu scopul lumesc. Tot ceea ce are o influență înnobilatoare asupra sufletului nu va fi nici cerut, nici îndeplinit conform datoriei, ci va trebui întotdeauna să fie făcut în cea mai deplină libertate de voință și, de aceea, se poate vorbi de progres al sufletului doar atunci când ființa umană se dovedește activă dincolo de datorie și nu se oprește din această activitate de iubire. Cu toate acestea, ceea ce face ființa umană ca datorie pentru sine sau pentru ceilalți are doar o valoare pur pământească, căci îndeplinirea unei datorii nu trebuie să aibă neapărat ca forță motrice iubirea față de aproapele. Acestea sunt în mare parte porunci decretate de om, care au ca scop menținerea ordinii lumești, a căror îndeplinire este deci necesară într-o anumită măsură pentru a combate slăbiciunea voinței oamenilor, căci mulți oameni nu ar face ceea ce li se face datorie dacă nu ar fi crescuți în simțul datoriei. Prin urmare, tot ceea ce fac ei este cumva condiționat și presupune un anumit beneficiu pământesc. Un mod de viață pământesc care nu arată decât o serie nesfârșită de fapte, toate încadrate la capitolul împlinirea datoriei, nu trebuie să aducă în niciun caz o stare de maturitate sufletească, căci tocmai această împlinire a datoriei îl împiedică pe om să fie cu adevărat iubitor. Deși împlinirea datoriei nu poate fi prezentată oamenilor ca fiind greșită sau inutilă, ea reprezintă totuși un anumit pericol pentru sufletul omului, căci cu cât o consideră mai mult ca fiind o linie directoare a vieții umane, cu atât mai importantă este tocmai această datorie, cu atât mai mult se crede lipsit de activitatea corectă a iubirii, căci consideră că timpul său este suficient de bine folosit și totuși rămâne semnificativ în urmă din punct de vedere spiritual dacă nu iubește, adică iubirea îl îndeamnă să facă "mai mult" în pofida îndatoririlor și astfel a umplut timpul .... să-și servească spiritual și fizic semenii prin fapte care nu sunt niciodată cerute de la oameni și, prin urmare, nu pot fi transformate în îndatoriri. Doar îndeplinirea datoriei poate fi cu siguranță recunoscută pe Pământ, dar nu are nici o importanță pentru veșnicie, astfel că omul trebuie să încerce să dăruiască și să slujească cât mai mult posibil de bunăvoie. El nu ar trebui să se mulțumească cu îndeplinirea datoriei sale, ci din proprie inițiativă să facă încă "mai mult" .... .... să dea și să slujească în iubire pentru ca sufletul său să fie răscumpărat, care beneficiază întotdeauna doar de ceea ce face omul de bunăvoie și în iubire dezinteresată față de aproapele ....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea

Urmând pe Iisus ....

B.D. 1834 from 27. februarie 1941, taken from Book No. 27

Există o singură cale care duce la viața veșnică și la unirea cu Dumnezeu .... calea prin Iisus Hristos, iar cel care îl respinge pe Hristos nu va putea intra niciodată pe poarta raiului spre fericirea veșnică. Ființa umană trebuie să parcurgă același drum pe care l-a parcurs Iisus pe Pământ, drumul iubirii și al suferinței, pentru că nu se poate răscumpăra decât prin iubire și nu-și poate reduce vina păcatului decât prin suferință. Iar pentru a putea face acest lucru, trebuie să i se împărtășească harurile dobândite de Iisus prin moartea Sa pe cruce, pe care el, la rândul său, le poate primi doar dacă îl recunoaște pe Iisus Hristos ca Răscumpărător și Fiu al lui Dumnezeu. El trebuie să aibă credință în Răscumpărătorul divin .... El trebuie să creadă că Dumnezeu Însuși L-a trimis pe Pământ pentru a putea locui în El în toată plinătatea .... el trebuie să creadă că însăși iubirea divină a coborât la oameni, iar apoi dovedește credința în Dumnezeu doar atunci când recunoaște actul mântuirii ca fiind un act de cea mai mare iubire pentru oameni și vrea să participe la binecuvântarea actului mântuirii. Iisus spune: "Nimeni nu vine la Tatăl decât prin Mine ...." Iisus nu rostește aceste cuvinte ca o ființă umană, ci ele trebuie înțelese în mod spiritual. El Însuși a fost iubire pură și, prin urmare, ființa umană trebuie să se transforme în iubire pentru a se uni cu Tatăl, care este iubire. Dar dacă ființa umană se află în dragoste, atunci va recunoaște că Iisus Hristos este și întruchiparea divinității veșnice. El nu va mai putea să-l despartă pe Hristos de Dumnezeu și, astfel, iubirea va fi singura cale de a ajunge la Dumnezeu. Dar dacă o persoană nu-L recunoaște pe Hristos, nu poate gândi niciodată corect. Și chiar dacă vrea să-L afirme pe Dumnezeu, nu este o credință profundă, care Îl separă pe Dumnezeu și pe Hristos unul de celălalt. El face o concepție falsă despre Dumnezeirea eternă. Doctrina creștină prescrie ca fiind cele mai importante cele două porunci: Să-L iubești pe Dumnezeu mai presus de toate și pe aproapele tău ca pe tine însuți. Pentru a împlini această poruncă, el trebuie să fie el însuși iubire și, prin urmare, trebuie să parcurgă același drum pe care l-a parcurs Iisus pe Pământ; trebuie să distribuie iubire în toate modurile sale de viață și, întrucât Dumnezeu este iubirea însăși, prin orice lucrare de iubire atrage la sine divinitatea eternă, se unește cu ea și atunci are loc același lucru care l-a determinat pe Iisus să spună: "Tatăl și cu Mine suntem una". De asemenea, El s-a unit cu Dumnezeu prin iubirea Sa copleșitoare, astfel încât a fost pe deplin justificat să pronunțe aceste cuvinte, deoarece Ființa Sa era complet pătrunsă de duhul divin, astfel că Tatăl ...., Dumnezeirea veșnică .... era în Fiul, în Cel care a provenit din El, și nu mai puteau fi separați veșnic unul de celălalt. Iar această contopire cu puterea primordială va fi întotdeauna rezultatul unei iubiri intime pentru Dumnezeu și pentru oameni, astfel încât iubirea este calea care duce la Dumnezeu. Opera de răscumpărare a fost cea mai mare operă de iubire a unei ființe umane pentru întreaga umanitate. Oricine nu recunoaște acest lucru trebuie să fie lipsit de orice iubire, altfel ar dori să recunoască legătura în modul cel mai clar și orice îndoială cu privire la divinitatea lui Iisus ar dispărea. Fără iubire, însă, calea de urcare nu poate fi parcursă niciodată, pentru că atunci ființa umană nu îl urmează pe Iisus, nu aparține celor care au fost răscumpărați prin moartea Sa pe cruce și, prin urmare, este pierdută pentru veșnicie .....

Amin

Traducere realizată de Ion Chincea