Nova Objava koju je primila Bertha Dudde

Objava Br. 1835 - 1969

Molimo vas obratite posebnu pažnju na činjenicu da su Božje Riječi koje su nam upućene ne-denominacijske.

Sadržaj ove publikacije ni u kom slučaju ne namjerava privući članove bilo koje Kršćanske vjerske pripadnosti, niti regrutirati članove u bilo koju drugu vjersku pripadnost.

Njena jedina svrha je učiniti današnju Božju Riječ... dostupnom svim ljudima.

Između 1937. i 1965., Berthi Dudde je bilo dozvoljeno na dnevnoj bazi primati i zabilježiti 9030 pojedinačnih Objava.

Objavljivanje Objava je omogućeno zahvaljujući aktivnoj podršci mnogih prijatelja Božje Nove Objave.

Neka ova Božja Riječ postane blagoslov mnogim ljudima. (Također vidi B.D. br. 4015)

Razdjeljivanje Objava je vrlo poželjno. Moraju se prosljeđivati jedino cjelovite i nepromijenjene Objave. (Također vidi B.D. br. 8899)

‘Tko ima Moje Zapovjedi i čuva ih, taj Me ljubi... i Ja ću ljubiti njega i njemu se očitovati...’ Ivan 14,21

Izdavač, Hans-Willi Schmitz

http://www.bertha-dudde.org/hr

Bertha Dudde – Autobiografija

Na zahtjev mnogih prijatelja, Bertha Dudde je 1953. napisala sljedeću biografiju:

Objave ‘Unutarnje Riječi’ dobijam i zapisujem od dana 15. Lipnja 1937. godine. Da bih ispunila želje mnogih svojih prijatelja, ja ću vam dati opis svoga zemaljskog života, kratko objašnjenje o onome što sam na duhovan način primila, kao i moje vlastite osjećaje o svemu tomu.

Rođena sam 1. Travnja 1891. godine u Liegnitzu u Šleziji, današnja Poljska, kao druga kći jednog umjetničkog slikara. Djetinjstvo sam proživjela skladno u svom roditeljskom domu uz svojih šest sestara. Egzistencijalne nevolje sam upoznala vrlo rano. Mojim roditeljima je trebao novac tako da sam svoju sklonost šivanju iskoristila ne bih li bila od koristi svojoj obitelji. No i pored toga, roditelji su imali novčanih problema, a time i brige, tako da sam se sve do nedavno trudila pomoći svojoj obitelji.

Moji roditelji su bili različitih vjeroispovijesti. Otac je bio protestant, a majka katolkinja. Mi djeca smo bili odgajani u katoličkoj vjeri, ali na nas nitko nije vršio pritisak ili nas pak prisiljavao da slijedimo crkvene običaje, tako da je kasnije svatko od nas mogao sam za sebe i u potpunoj slobodi odlučivati o svojoj vjerskoj pripadnosti.

Ja osobno sam bila religiozna, ali doktrinu katoličkog sustava nisam mogla prihvatiti, iako sam poštivala crkvu. Jednostavno nisam mogla na van zastupati nešto što moja unutrašnja savjest nije prihvaćala s potpunim uvjerenjem. Tako sam prestala odlaziti u crkvu, od propovijedi sam čula samo malo, i nisam imala nikakvo poznavanje Biblije. Nisam čitala nikakvu religijsku ili pak naučnu literaturu i nisam se priključila nekoj drugoj grupi ili religijskoj sekti.

Tko poznaje katolički oblik vjere, zna u kakve sve nevolje zapadne čovjek sa svojom savjesti ako je se želi osloboditi. Ja također od toga nisam bila pošteđena. Ali u meni je ostalo pitanje: što i gdje je ono što je ispravno (ili ‘što je Istina, i gdje je čovjek može pronaći?’).

Često bih, dok sam molila Molitvu Gospodnju (‘Oče Naš’), preklinjala Gospoda da mi dozvoli pronaći Njegovo kraljevstvo. Ova molitva se ispunila 15. lipnja 1937. godine. Molila sam se tiho i osluškivala svoju unutrašnjost – bila sam skroz mirna – u takvom stanju sam se često nalazila, jer me za vrijeme toga uvijek obuzimao čudesan mir, i misli koje su mi pritom dolazile – u predjelu srca, ne u glavi –pružale su mi utjehu i davale snagu.

Još nisam znala da su mi te misli bile ´dane´, sve dok u jednom čudnom snu nisam doživjela nešto, što se kasnije ispostavilo kao Istina, što me ponukalo zapisivati te `misli’.

Tako mi je jednog određenog dana, dok sam osluškivala svoju unutrašnjost, jasno i glasno došao niz riječi, koje sam zapisala. To je bila prva poruka koju sam zapisala i ona je započinjala ovako: ‘U početku bijaše Riječ! Te Deum (početna riječ himne ‘Te Deum laudamus’, tj. ‘Tebe Bože slavimo’) Stvoritelju Neba i Zemlje!’

A onda su se pojavile sumnje: ‘Jesi li to sama od sebe napisala?’ – Ukratko, hrvala sam se, molila se i vodila mnoge unutarnje borbe, ali uvijek su riječi iznova nadolazile poput rijeke, poput velikog toka mudrosti pred kojim sam drhtala. – A onda me Sam Bog oslobodio sumnji, On mi je odgovorio i prepoznala sam Njega u Njegovoj Riječi kao našeg Oca. Moja vjera je rasla, sumnje su postajale sve manje, a ja sam primala i zapisivala svakodnevno.

Sadržaj zapisanog je prelazio moje znanje. Izrazi, koje nisam nikad čula, ili pak o njima čitala, čudni pojmovi na stranom jeziku, naučni pojmovi kao i upute nezaustavljivo su mi pritjecali. A povrh svega, ljubavne izjave Oca Nebeskog kakve još nikad nisam čula, a koje, na kraju krajeva, daju utočište i objašnjavaju sva pitanja o našim životima i smislu našeg postojanja.

Te ‘Riječi’ mi dolaze na sljedeći način: nakon unutarnje molitve i kratke koncentracije, osluškujem prema unutra. Tamo se tada javljaju jasno izražene misli, a riječi, jedna po jedna, jasno teku – uvijek tri ili četiri odjednom, slično radijskom priopćenju ili meteorološkom izvještaju, i to polako tako da s lakoćom mogu pratiti i zapisivati jedan dio rečenice za drugim.

Riječi zapisujem stenografski, kao po diktatu, bez da mislima ili konstruktivno sudjelujem u tome. Pritom nisam ni u kakvom stanju transa; osim toga, ja ne oblikujem rečenice, nego mi riječi na izvjestan način priskaču, bez da za vrijeme pisanja obuhvaćam značenje zapisanog.

Danima poslije toga, ili čak tjednima, taj stenogram prenosim u čisti zapis, bez da ga prije toga pročitam, riječ po riječ, bez mijenjanja ili ´poboljšavanja´ jednog jedinog sloga, a ni u kojem slučaju ne obrađujući smisao rečenog niti ga stilizirajući. Trajanje jednog takvog diktata iznosi oko pola sata. Izričito bih naglasila da taj proces ne nastaje kao proizvod bilo kakvog pritiska, tj. prisile, niti se događa u ekstatičnom stanju. Sve se to događa trezveno i jednostavno, bez ikakvog uzbuđenja ili utjecaja moje vlastite volje. U bilo koje doba mogu prekinuti Objavu te je nakon deset sati ili dana usred prekinute rečenice jednostavno nastaviti. Bez da sam ranije mi dano pročitala, Objava mi ponovno biva tečno diktirana u pero.

Volja mi je, dakle, oslobođena od bilo kakve prisile – ono što ja želim, je služiti Bogu i činiti ono što Njegova Sveta Volja zahtijeva od mene.

Mogu u svoj Istini izjaviti da sam do ove Istine bila ‘vođena’, i da su mi pojmovi u potpunosti bili i morali biti strani. Tek godinama poslije pronašla sam potvrdu onog što sam primila, kada sam upoznala zapise štajerskog mistika Jakoba Lorbera. Nemoguće je pojmiti moju radost tijekom čitanja velikih Lorberovih djela, ‘Velikog Ivanovog Evanđelja’ i ‘Isusovog djetinjstva’. Tek tada sam doznala da je i drugim ljudima bila dana Riječ Gospodnja, da je Bog, Gospod, u svim razdobljima pričao Svojoj djeci i da će i ubuduće nastaviti pričati, jer beskrajna Očeva Ljubav i milost ni ne može drugačije.

U Lorberovim zapisima otkrila sam isto ono što je i meni bilo dano. Često nisam razumjela Riječ koja bi mi došla, međutim, Nebeski Otac mi je u Svojoj Ljubavi davao i objašnjenja. Bilo je i čudesnih događaja, koje je pojedinačno sada nemoguće navesti, ali koji svjedoče o nezamislivoj poniznosti i Očinskoj blagosti.

U nedostatku sveukupnog obrazovanja, uvijek sam se smatrala neispisanom stranicom. Nedostatak novca i vremena sprječavali su me da čitam dobre knjige kao i da posjećujem predavanja. Znala sam samo za naporan rad od ranog jutra do kasno uvečer. I pored toga sam svakodnevno primala slasne obroke duhovnog dobra, bez da sam uopće znala za koga sam to primala.

Baš moje nepoznavanje Biblije i katoličke doktrine mi je omogućilo da prihvatim Riječ Odozgor bez ikakva otpora. Moje iskustvo me uči da je ozbiljan katolik ili protestant, čije je znanje ukorijenjeno u dogmatskim teorijama, previše vezan za njihovu dogmu da bi prihvatio i prigrlio Božanske Objave bez otpora.

Međutim, ipak postoje naučnici na više fakulteta koji s pojačanim zanimanjem najozbiljnije raspravljaju o ovim Božanskim Učenjima. Ne samo da ih interesiraju neoboriva objašnjenja nastanka materije kao i njenog mogućeg razlaganja, već i nastanak pogrešnih učenja i raznih religijskih sustava i vjeroispovijesti.

U porukama koje sam primila pokazano je u čemu se sastoje te pogreške, i od svih se zahtijeva skretanje pozornosti na svako od tih pogrešnih učenja, kad god se za to pruži prilika.

Ali, svakome je ostavljeno na slobodu da prihvati ili pak ne prihvati u svoje srce Gospodnju Riječ. Ali onome koji je razumio Duh tih Očevih Riječi, a ne djeluje u skladu s njima, taj samo povećava razmak između sebe i našeg Oca Nebeskog. Kada ne slijedi riječi opomene Ljubavi, on se time neizbježno postavlja pod zakon. A u istoj toj mjeri, u kojoj ne bude poštovao Božje zapovijedi Ljubavi, izgubit će i Božju Milost.

Božjom milošću se ljudima iznova daje Evanđelje, i prilično ozbiljno im je skrenuta pozornost na svrhu i cilj ljudskog postojanja. Jer milostiva Ljubav Božja želi spasiti sve one koji se još mogu spasiti prije nego što dođe preokret – a on sigurno dolazi! Vrijeme koje su svi vidovnjaci i proroci svih vremena najavljivali – Posljednje vrijeme – sada je ovdje!

Prema mojim zapisima, Gospod ne pravi razliku među Svojom djecom – ‘Priđite Mi svi’ (Matej 11:28) – glasi Njegov poziv. Blago onome koji sluša Njegove Riječi i koji Ga slijedi. Bog ljubi Svoju djecu, On ih sve želi usrećiti – pa čak i ako ona ne žele znati išta o Njemu.

Zapisano: 22. 11. 1953

Potpisano: Bertha Dudde

Bertha Dudde je smjela napustiti svoju zemaljsku ljusku 18. Rujna 1965. da bi se vratila u Očevu nebesku kuću.

Sadržaj

1835 - PREVLADAVANJE MATERIJE.... UVECAVANJE DUHOVNOG…

1840 - PREDUVJETI ZA DJELOVANJE BOŽANSKOG DUHA....

1849 - ‘NEKA SE SVETIM SMATRA TVOJE IME....’ - (Matej 6:9)

1851 - ERUPCIJE.... AKTIVNOST OSLOBOÐENIH DUHOVA....

1857 - PRIGOVOR KAKO JE BOŽJA RIJEČ ZAKLJUČENA

1862 - OČEVE RIJEČI.... VJERNA/ISKRENA MOLITVA I ZAUZIMANJE ZA BLIŽNJEGA....

1863 - „NE PROPITUJTE MRTVE....“

1868 - DEMON MRŽNJE I RAZDORA …. UŽASNI DOGAÐAJ…

1869 - OSJEĆAJ ZA PRAVDU.... OSUĐIVANJE BLIŽNJEGA

1871 - LOŠE MISLI …. NELJUBAVNOST …. OSJECAJI…

1873 - VJERA U NASTAVAK ŽIVOTA.... UTJECAJ KROZ LJUBAV BLIŽNJEGA....

1874b - BESMRTNOST DUŠE....

1875 - NOVO-ROĐENJE DUHA....

1883 - SPOZNAJA ISTINE..... SAMOLJUBLJE - LJUBAV PREMA BLIŽNJEMU....

1884 - UNUTARNJI ŽIVOT... VIŠI RAZVOJ... "LJUBAV"...

1888 - PROPADANJE VEGETACIJE.... OLUJE – VREMENSKE NEPOGODE....

1891 - UNUTARNJA SUŠTINA.... VANJSKI PRIKAZ.... MOLITVA U DUHU I U ISTINI....

1894 - ZBUNJENO RAZMIŠLJANJE – NEVJEROVANJE.... VJERA – MILOST....

1898 - BOŽANSKA MILOST....

1899 - KREMIRANJE.... UBRZA(VA)NJE POSTUPKA RASPADANJA....

1903 - PREVLADAVANJE MATERIJE.... VIŠI RAZVOJ DUŠE…

1904 - UTJEŠNE RIJEČI.... MOLITVA U DUHU I U ISTINI....

1910 - BLAGOST I STRPLJIVOST.... UČINAK NA BLIŽNJEGA....

1919 - ZVIJEZDE.... RAZLIČITA SNAGA SVJETLOSTI.... NJIHOVA SVRHA....

1923 - UTJEŠNE RIJECI....

1925 - DOPUŠTENJE ZLA.... „IZBAVI NAS OD SVEG ZLA....“

1926 - NAVJESTITELJI BOŽANSKE RIJEČI.... GDJE SU DVOJE ILI TROJE ZAJEDNO....

1933a - NAGONI PRED-STADIJA PRESUDNI SU ZA KARAKTER....

1933b - NASLJEDNOST/HEREDITET.... NAKLONOST.... RODITELJI....

1937 - VOLJA – MILOST.... (Primjedba na Filipljane 2:13)....

1940 - „MJEROM KOJOM MJERITE MJERIT ĆE VAM SE....“

1944 - BESPOMOĆNOST U ONOSTRANOM.... ZAKON

1947 - SPAŠAVANJE DUHOVNOGA.... SVJETLONOŠE.... ZNANJE- SVJETLO....

1951 - SAMOUBOJSTVO.... SUDBINA U ONOSTRANOM

1960 - DJELOVANJE DEMONSKIH SILA.... NEOPHODNOST BOŽJE INTERVENCIJE

1963 - 'DUH BOŽJI PUŠE GDJE ON HOĆE....'

1967 - BOŽJA RIJEČ.... 'DAJTE BOGU ŠTO JE BOŽJE'.... VLAST....

PREVLADAVANJE MATERIJE .... UVECAVANJE DUHOVNOG…

B.D. 1835 from 1. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Prolazak kroz materiju je beskrajno dugo zatoceništvo za suštinu (bit, postojanje), i otuda oslobadanje za suštinu mora znaciti izbavljenje. Što je tegobnija (opresivnija) bila prisila, to blaženije je oslobodenje od forme (oblika), i stoga je od iznimno velike vrijednosti, kada se covjek može sasvim odvojiti od materijalnih stvari, buduci se duša to skorije može riješiti svoga tereta, i vinuti se uvis. Postati slobodan od forme znaci postati slobodan od žudnje (pohlepe, gramzivosti), da mu zemaljsko više ne izgleda poželjno, te je on tako prevladao svu materiju. A, onda je za duh lako razvijati se. Materija je prepreka duhovnom nastojanju. Ona je zaista tu za covjeka, no medutim, treba biti prevladana, odnosno, iz srca mora biti išcupana privrženost (naklonost, sklonost) prema njoj, jer žudi li covjek nešto zemaljsko, onda on na izvjestan nacin iznova ucvršcuje vezu sa ovim zemaljskim, kroz svoju izopacenu ljubav, i tako se oblikuje nazadno (retrogradno, degenerativno). Njegova žudnja je okrenuta izvanjskoj formi, koju je on vec bio prevladao, i sada se u njoj skriveno nezrelo duhovno nastoji povecati, privlaceci vec uznapredovalo duhovno u svoje podrucje, a ovo opet znaci, povecanu žudnju za materijom... (1 Ožujak 1941) Boravak u formi treba biti prisila za duhovno, tako da se ono iz nje nastoji osloboditi. Ali, ako je jednom oslobodeno ove izvanjske forme, te je u daljnjim fazama razvoja takoder prošlo i kroz druge forme (oblike), ono onda više ne mora nositi žudnju za tim izvanjskim formama, koje je vec prevladalo. Ono ih radije treba nauciti omalovažiti, odnosno, one više ne smiju znaciti tako mnogo covjeku, da ih on žudi. Gdje je medutim, žudnja za materijom još vrlo snažna, tamo se može govoriti o prevlasti nezrelog duhovnog, kojemu covjek pada žrtvom. Volja covjeka je slaba, i dopušta biti savladana duhovnim u materiji, stoga on iznova potpada utjecaju sotonskih snaga, koje pred covjekom drže materiju kao opsjenu (u smislu: nešto zasljepljujuce), kako bi zaustavile stremljenje k Bogu, svjesnu molitvu, a ovo toj snazi takoder i uspijeva... Onda materija iznova u sebe prima vec zrelije duhovno, tako da na taj nacin u sebi uvecava nezrelo duhovno, što narušava (krnji) više razvijeno duhovno, dakle, za covjeka to znaci duhovno nazadovanje. Takav covjek ce stalno biti pod carima onoga što on žudi. Njemu sve teže pada odvojiti (odvezati) se od toga, malo po malo on postaje rob onoga što bi on trebao savladati, odnosno prevladati; onda moc, koja bi trebala podleci, pocinje vladati, a posljedica toga je, da se covjek rijetko može osloboditi od ove moci, da joj se on i u onostranom još klanja, stremeci prema zemaljskim dobrima, i malo ili nimalo misleci na svoju dušu. On može stoga, u povoljnijem slucaju, ostati na istoj razini. Ali vrlo je blizu opasnost, da žudnja prema zemaljskom dobru bude tako velika, da Bog ovu žudnju usliša, i da se duhovno iznova pripoji toj formi, koja ispunja njegove osjecaje i njegove misli... da bice mora prevaliti isti put, i iznova osjetiti izvanjsku formu kao teško opterecenje, sve dok se konacno ne oslobodi od žudnje za tim... sve dok konacno ne prevlada materiju i žudi jedino duhovno dobro.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

PREDUVJETI ZA DJELOVANJE BOŽANSKOG DUHA ....

B.D. 1840 from 6. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Ovo su uvjeti za djelovanje Duha u čovjeku: onaj koji se trudi živjeti u skladu sa Božanskom voljom, koji se uči poniznosti i mirotvorstvu, da bude spreman služiti Bogu i bližnjemu i biti aktivan u Ljubavi i na taj način oblikuje sebe kako bi postao slika Božja. Božji Duh u čovjeku, koji je zračenje od Boga, stupa u jedan savez sa Božanskim Duhom van njega; ipak sve Božansko zahtijeva jednu prijemčivu posudu da bude dostojna primiti tako jedan divan sadržaj i zato, prvi uvjet je da čovjek bude čista srca, da se gnuša onoga što nije dobro i plemenito, da traži Istinu i prezire laž, da ne njeguje nečiste misli, drži se podalje od svake neprijaznosti, da bude pravedan u razmišljanju i djelovanju i da služi u Ljubavi. Onda se njegovo srce oblikuje na način da je dostojno primanja Božanskog Duha i stoga je to i u stanju, jer tada je duh u čovjeku slobodan i može se sjediniti s Duhovnim izvan njega, kako se nalazi u savršenstvu i zato prima zračenje snage Božje i prenosi je na duh u čovjeku.

Izlijevanje Svetoga Duha je stoga prijenos Božanske snage putem duhovnih nositelja svjetla i snage, tj. savršenih bića koja su postigla sjedinjenje s Bogom, primaju i sprovode dalje bez prestanka svjetlost i snagu. Svatko tko zatraži Duh Božji iz dubine srca i u najdubljoj poniznosti, moći će primiti Božanski Duh, najsvetiju stvar od Boga, ako se trudi živjeti na način da je dostojan najugodnijeg milosnog Dara. Mora prepoznati Boga kao najuzvišenije i najsavršenije Biće, Koji je moćan i mudar iznad svake mjere, i stoga mora vjerovati. Mora tražiti Njegovu Ljubav i Njegovu milost, mora čeznuti za onim što bi Bog želio udijeliti, i on sâm mora biti aktivan u Ljubavi, kako bi mu se Ljubav Božja mogla objaviti.

I Bog će čovjeka koji se tako oblikovao zakriliti sa Njegovom milošću. Dat će mu neizmjerno onoga što je dio Božanskoga – Svoga Duha, vodit će ga u ispravno razmišljanje, prosvijetlit će njegov duh i dat će mu snagu da prepoznaje ono što je pravedno. Obogatit će njegovo znanje, i otkrit će mu se Stvaranje čisto i jasno. Upoznat će njegov smisao i cilj, prodrijet će u duhovno Kraljevstvo i tek onda će shvatiti značenje svog zemaljskog života.

Ali jedna stvar mora činiti sâmog čovjeka, mora dobrovoljno otvoriti svoje uho, ako mu se Duh Božji želi objaviti. Srce, njegovo duhovno uho, mora se dokazati spremnim za primanje, zatvarajući se za sve od svijeta, dok se obraća samo Bogu i čeka, tražeći, Božanski Dar. I na slatkim krilima Duh Božji silazi na one ljude koji su voljni prihvatiti Božansku Riječ, jer kada usmjere njihova srca u visine, slušaju Riječ koja dolazi iz visina i odjekuje u srcu na tako delikatan i nježan način, koji može biti primjetan samo kada Ljubav Božja izoštri duhovno uho, kada svaka svjetovna želja utihne i čežnja srca je usmjerena samo ka Božanskome Daru. Izlijevanje Svetoga Duha stoga ovisi o samom čovjeku, njegovoj volji, njegovoj vjeri i njegovoj Ljubavi. Gdje je volja usmjerena prema Bogu, gdje je vjera u Božansko djelovanje snažna i gdje Ljubav za Boga i bližnjega uspostavlja kontakt s Bogom, tamo će Duh Božji prosvijetliti ljude i uvesti ih u svu Istinu.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

‘NEKA SE SVETIM SMATRA TVOJE IME ....’ - (Matej 6:9)

B.D. 1849 from 15. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Neka se svetim smatra Tvoje Ime .... izgovarajte ove riječi sa dubokom odanošću (Ljubavlju)) i, svakog se dana prisjetite neodoljive Ljubavi Onog Koji vam je dao život .... i kako je Njegov Duh u vama kada ste u kontaktu sa Njime .... Vi Mu se trebate moliti, govoriti Mu sa vrlodubokom vjerom, i ispovijedati ovu vjeru u Njega tako što ćete spominjati Njegovo ime, zazivajući Ga u molitvi, hvaleći i slaveći Ga tako što ćete Mu se zauvijek zahvaljivati .... I kada izgovarate Njegovo ime vi trebate biti svjesni činjenice da govorite najvišem i nasavršenijem Biću Kojem trebate pristupiti sa vrlodubokim divljenjem, zaklinjući za Njegovu Ljubav i milost. Kada postanete svjesni koliko mali i sićušni ste poredbeno sa Njime, kada podignete vaše oči ka Njemu u tihom poštovanju i povjerite Mu sebe, vi ćete izgovoriti Njegovo ime sa izuzetno dubokim osjećajem, On će predstavljati najsvetije Biće i vi ćete ponizno ići na koljenima ka Njemu .... Jer volja je Gospodnja da vi također trebate spomenuti Njegovo ime; Njegova je volja da Ga vi trebate ispovijediti pred svijetom. Nije dovoljno da Ga jedino priznate u vašim srcima i jedino tiho uđete u kontakt sa Njime samostalno. To bi trebalo postati javno znanje da Mu želite pripadati; vi trebate proglasiti Njegovo posvećeno ime sa vjerom i hrabrošću, ispovijedati vašu Ljubav za Njega i suprotstaviti se svim vanjskim iskušenjima da Ga se odreknete. Izgovaranje Božanskog imena je izuzetno blagotvorno, jer Njegovo ime utjelovljuje snagu i svaka osoba može steći ovu snagu, pod uvjetom da on sebe povjeri Njemu i strastveno spominje Njegovo ime .... tako što iskreno moli ‘Neka se svetim smatra Tvoje Ime ....’

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

ERUPCIJE .... AKTIVNOST OSLOBOÐENIH DUHOVA ....

B.D. 1851 from 18. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Cim se Zemljina jezgra pocne pokretati, jedan ce silan tutanj ispuniti zrak, jer zemljina okruženja osjecaju provalu duhovnih supstanci u zemljinim unutrašnjostima i uvelike su time afektirana. Kao rezultat njezine iznenadne slobode, supstanca, koja je do sada bila prognana u najtvrdu od formi, postaje izvanredno aktivna i vrši utjecaj na vec više zrele duhove tako da nastaju najneobicnije promjene u prirodi, buduci da oslobodena duhovna supstanca, koja je još na pocetku njezina razvoja, pokušava oblikovati proces svoga razvoja u skladu sa njezinim vlastitim nahodenjem. Ona bi željela sebe utjeloviti u tvorevinama koje potrebuju viši stupanj zrelosti. Ali duhovne supstance u formi ovome prigovaraju, i tako je takoder vojevana borba izmedu vec više zrelih duhova te i dalje nezrelih i ovo rezultira u turbulentoj erupciji koja se može cuti u svijetu. Ovo ce biti pocetak onoga što ce užasnuti cijeli svijet .... Duhovna supstanca unutar Zemlje žudi svjetlo i probija se prema površini, a iznenadna promjena iz predjela potpuno neiskupljenih u carstvo duhova koji se vec približavaju iskupljenu je vrlo prikladna da bi prouzrocila najnevjerojatnije dogadaje u prirodi koje ljudi ne mogu objasniti na jedan zemaljski nacin, unatoc tome svi oni imaju svoje razloge .... Upliv duhovnih bica, koja su odlucila i tako se složilia da budu pomocno aktivna, ispunjava prostor oko Zemlje – gdje se erupcije dogadaju – sa ovim porivom da budu aktivni, koji još ne može napredovati (u smislu, ‘uhvatiti zamah’, ili ‘razmahati se’)), i pobuduje još slobodne duhove u atmosferi na izuzetnu aktivnost, tako da su takve prirodne katastrofe popracene nezamislivim olujama i navalama prirodnih sila, intenzivnost i ucinak kojih su nezamislivi vama ljudskim bicima. Kao rezultat on ce biti potpuno lišen njegove sposobnosti razmišljanja, on ce biti pod tako teškim pritiskom od strane duhovnih supstanci da ce izgubiti svaku racionalnu prosudbu dogadaja i u ovom slabom i pasivnom stanju on se nosi sa svime (ili ‘sve prihvaca’)).

Jednom kada duhovna supstanca može sebe ocitovati u jednoj ili drugoj formi i dopustila je svojem porivu da nešto (u)cini da se probije, erupcije ce se na Zemlji slegnuti. Ono što želi biti pomocno razdvaja sebe od onog što ostaje u protivljenju Bogu, izbija na površinu Zemlje, i pridružuje se radnom/djelotvornom duhovnom bicu tako da ce aktivnost potonjega biti sprovodena sa vecom snagom nego ranije. Sva ova bica su kao još slobodna i oni prema tome bijesne na sasvim katastrofalan nacin. Oni su snažniji nego vec zavezani duhovi u biljnom i životinjskom svijetu, ovi duhovi ne mogu ponuditi dovoljni otpor i nesposobni su odbraniti sebe, tako da je njihova izvanjska forma uništena od strane oslobodenih duhova, i tako su mnoge tvorevine razložene od strane samih ovih prirodnih sila. I ovo se dogada uz Božansko odobrenje, jer kada je došlo vrijeme koje je Bog postavio za dokoncanje takvih katastrofa, On ce postaviti oslobodenu duhovnu supstancu opet u izvanjske forme i dodijeliti im njihov rad .... Tako ce svake vrste novih tvorevina opet nastati .... ono što živi ce prestati postojati i novi ce se život pojaviti kako je odredeno od strane Boga .... To je zašto takve prirodne katastrofe nece trajati dugo. Što više neogranicene oslobodene sile bijesne, skorije ce one opet biti prognane: inace bi to rezultiralo u potpunom uništenju koje, medutim, nije u skladu sa Božanskom voljom. Jedino promjena onog što je u postojanju, to jest, što je naumljeno od strane Boga, je dopušteno, ali ne uništenje onoga što postoji. Unatoc tome, promjene su tako goleme da je ljudsko bice suoceno sa Božanskim izražajem Boga koji ga mora protresti do srži, ako on nije cisto svjetovno orijentiran i samo razmatra procese u materijalistickom smislu. Ako mu glas Božji ne govori tijekom takvih dogadaja, onda ce cak najsiliniji prirodni fenomen podbaciti u njihovoj svrsi za dušu, i onda ce duh u njemu i dalje biti jako zaostao, sa teško ijednom drugom mogucnošcu za duhovni razvoj ljudi koji ne shvacaju Božju ogromnost i svemoc u takvim prirodnim katastrofama.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

PRIGOVOR KAKO JE BOŽJA RIJEČ ZAKLJUČENA

B.D. 1857 from 22. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Izuzetno je pogrešna pretpostavka kako se Riječ Božja treba smatrati zaključanom i kako svako daljnje otkrovenje treba biti odbačeno kao makinacija zlih sila. I dobre i loše sile pokušavaju utjecati na ljude. Sve dobre sile (s)provode Božju volju, ali zle snage djeluju protivno Božjoj volji.

Mračne sile, koje dolaze iz 'srednjeg' kraljevstva, vam nikada neće željeti i moći prenijeti dobre misli, pošto se nalaze u svom zamračenom stanju, i još su pod vlašću Božjeg protivnika, čijem su dakle utjecaju izloženije nego pak utjecaju svjetlosnih bića. Ali čim ti neupućeni duhovi otkriju svoje sljepilo i prepuste se svjetlosnim bićima, i podrede se Božjoj volji, oni od tada na dalje predaju samo ono što su primili od tih svjetlosnih bića.

Ovo najprije mora biti razjašnjeno tako da bi opovrgnuli pretpostavku, kako se onostrane sile proizvoljno objavljuju, tamo gdje su čovječanstvu dana ova Božanska otkrovenja. Gospodin Osobno je naučavao na zemlji približivši ljudima Svoju Riječ. Njegova volja je bila da se ta Riječ i zabilježi kako bi bila sačuvana za nadolazeće generacije. On je tôm Svojom Riječju ljudima najavio i djelovaje Svoga duha. Istovremeno im je i obećao kako će ostati uz njih u Njegovoj Riječi do u vječnost. On sâm je rekao: 'Poslat ću vam Utješitelja, Duha istine.'

Postoje mnoga mjesta u Knjizi nad Knjigama na osnovu kojih možete zaključiti da će Bog uvijek govoriti svojim ljudima, ali ne postoji ni jedna jedina Gospodinova izjava iz koje bi se moglo zaključiti kako je Njegova Riječ zaključana. Treba uzeti u obzir to da će Njegova Riječ zasigurno ostati nepromijenjena, baš kao i Evanđelje koje je Gospodin Osobno donio čovječanstvu. Ni jedna riječ tome ne smije biti dodana, ni jedna riječ oduzeta, tako da se time ne bi iskrivio smisao Njegovih riječi. Ali to ne znači da su Njegova Riječ ili pak Njegova otkrovenja završena.

Ništa ne bi trebalo biti promijenjeno, ni jedna riječ dodana riječima koje je Gospodin jednom govorio na Zemlji. Ali ljudska mudrost je htjela mijenjati i poboljšavati te riječi. Riječ Božja se često iskrivi od strane dobronamjernih ljudi u želji da se čovječanstvu učini razumljivijom. To je dovelo do toga da i sâmo od Njega najavljeno djelovanje Duha ne bude shvaćeno i tako ne bude spoznato. Znanje o tome da će Bog uvijek govoriti ljudima i da svi ljudi na Zemlji moraju pokušati slušati Njegovu Riječ koja je dana direktnim putem, je čovječanstvo u potpunosti izgubilo.

Umjesto toga, ljudi se ponajviše plaše baš ovakvog oblika očitovanja Božje volje. Bog im se približava Svojom Riječju, međutim, oni Ga više ne prepoznaju. Njegova pisana Riječ više ne živi u ljudima. Oni i dalje čitaju mrtvo slovo, ali više ne razumiju smisao. Nastupila/nastala je duhovna suša pošto je izvor Žive vode blizu presušenja.

Ali Bog se sažalio nad ljudima. Tako On nanovo pušta (po)tok Žive Vode da izvire iz stijene, usred sve divljine. On pušta mlaz žive vode da teče iz najunutarnijeg bića onih koji u žudnji za Njegovim slasnim osvježavajućim kreposnim napitkom otvaraju svoja srca i uši da bi primili Njegovu Riječ. Time se ispunjava Sveto Pismo. Bilo kako bilo, ako se Gospodin više ne bi objavljivao, i ako On više ne bi bio uz ljude, ili među njima, onda bi Gospodinova Riječ izgovorena za Njegova Zemaljskog hodočašća bila isprazna.

Stoga čovjek nema pravo smatrati Njegovo djelo(vanje) zaključenim. Ako to čini time samo potvrđuje svoje neznanje ili ne-poznavanje pisane Riječi.

On bi time mnoge najave djelovanja Božanskoga duha učinio nevažećim, čime ukazuje da ni sâmu Riječ ne shvaća na odgovarajući način. Iz toga proizlazi da i sâm pripada onim ljudima koji su u zabludi, a koji tu svoju zabludu žele širiti među drugim ljudima, dok čistu istinu ne prepoznaju i time ju bližnjima uskraćuju.

Ali Božja Ljubav je bezgranična i, ona uvijek daje i nikada se ne (is)troši. Božja volja stoga Sebe očituje kroz Njegovu Ljubav, dajući Svoju Ljubav tako da ju svatko tko je u Ljubavi i sam može primiti. Bog je Ljubav i Bog je Riječ. Tko god žudi za Božjom Ljubavlju i tko je primi, taj prima i Njegovu Riječ, i moći će je primati u vijeke vjekova.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

OČEVE RIJEČI .... VJERNA/ISKRENA MOLITVA I ZAUZIMANJE ZA BLIŽNJEGA ....

B.D. 1862 from 24. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Ja ću uslišiti molitvu svakoga tko Mi se povjeri sa potpunim povjerenjem ili ‘potpunom sigurnošću’) .... Životom) bez borbe se) ne postiže zrelost duše, ljudsko se biće mora boriti, i on može biti pošteđen borbe jedino ako dobrovoljno ili ‘svojim vlastitim uvjerenjem’) položi sav svoj život u Moje ruke, ako Mi povjeri sebe i vjerno se oslanja na Moju pomoć. Onda je on takav kako Ja želim da budu Moja ljudska djeca .... on Me priznaje kao Njegovog Oca Čija svemoć i ljubav su toliko veliki da On neće dopustiti Svojoj djeci da ostanu u nevolji. I on nikada ne hoda sam već Me uvijek poziva kraj sebe .... on nije tjeskoban/uznemiren i u sumnjama već je pun povjerenja, on nije uplašen već ima vjeru Filipljanima 4:6, 7) .... I Ja ne razočaravam njegovu vjeru .... Svatko tko vjeruje u Mene na taj način neće tražiti/moliti uzalud, Ja ću mu pomoći i ostvarit ću njegova očekivanja, i na taj način će njegova vjera postati sve dublja i nepokolebljivija .... on će se osjećati smireno budući se više ničega ne boji, on zna za sebe kako nikada nije sam ili zaboravljen .... Molitvena snaga će osjetiti kome je molitva naumljena .... Ona će rezultirati u duhovnoj jasnoći i snazi vjere, ljudi će osjetiti kako primaju snagu i okreću njihovu duhovnu viziju nagore .... Ja Osobno ću poslati bljesak realizacije u srca onih za koje se Moja djeca vjerno mole. Štogod oni zatraže biti će im podareno, a Moja ljubav čuva ili ‘nad-gleda’) one koji su slabi i u potrebi za pomoći tako da oni neće pasti ili zalutati. Oni koji se mole za njihove voljene na Zemlji i zamoljevaju poradi spasenja njihovih duša prenose na njih snagu molitve, i tako ovi mogu primiti milost, jer posredovanje/zauzimanje je jedan čin milosrdne ljubavi spram bližnjega, posredovanje/zauzimanje je najučinkovitije sredstvo za pomoći im .... Onda će se Moj duh htjeti ujediniti sa njima i vodit će ih spram realizacije .... Ono što čovjek ne može ostvariti svojom vlastitom snagom može biti postignuto putem/pomoću iskrene molitve koja je namjesto njega upućena k Meni ili ‘u njihovo ime poslana k Meni’). I Ja ću se posebnom pažnjom pobrinuti za te duše, Ja ih neću ostaviti u neznanju, Ja ću ih natkriliti sa Mojom milošću, sa Mojim Duhom, jer ljubav ljudskog djeteta Me neće preklinjati uzalud za Moju asistenciju. I zato budite bezbrižni, svatko se za-put)-ćuje onim putem kojim mora proći kako bi ostvario savršenstvo .... kako se zgodi u smislu: ‘štogod mu se na tom putu dogodi’) je dobro za viši razvoj njegove duše. I ako vjerno postavite svoje povjerenje u Mene Ja ću vas voditi kroz sve nevolje/poteškoće prema vašem vječnom domu.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

„NE PROPITUJTE MRTVE ....“

B.D. 1863 from 25. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Komuniciranje s onostranim svijetom je za mnoge ljude kamen spoticanja, budući oni nisu u stanju razlučiti jedno od drugoga - čiste duhovne veze i čisto zemaljsku želju da doznaju nešto o životu nakon smrti. Dok je prvo Bogu po volji, posljednje ne odgovara Božjoj volji, ali čovjeku nikada neće biti uračunato kao grijeh, dok god to nije zloupotrijebljeno na štetu bližnjih. Veza sa nezrelim bićem može naštetiti jedino stanju vlastite duše, i to je ono na što treba upozoriti. Ljudi su u uvjerenju da je svaka veza sa duhovnim svijetom nepravda pred Bogom, a ovaj stav ih lišava najveće milosti, da od tih bića zatraže i prime prijenos snage. Sve dobro duhovno prenosi ovu snagu, zbog čega treba biti uspostavljena veza s njim .... Sve zlo duhovno nastoji naškoditi ljudima, stoga treba biti izbjegavano općenje s njim. Sve ono što je sklono zemaljskome, istu sklonost privlači i u onostranom .... Volja okrenuta Bogu međutim, privlači duhovno, koje u istoj volji stoji s Bogom. I tako čovjek kroz svoju žudnju sam povlači granice. On podiže pregradni zid između sebe i zlog duhovnog svijeta, ukoliko on traži Boga. Ljudi u svom neznanju, skoro uvijek odbacuju sve što dolazi iz duhovnog kraljevstva, uvijek se plašeći zlog (lošeg) utjecaja. Oni se također zatvaraju svakom odgovarajućem objašnjenju, uz napomenu da je ljudima zabranjeno ispitivati mrtve, a ne znaju da je smisao ovih riječi sasvim drugačiji nego li ga oni podmeću .... Tko želi podučavati, mora biti znalac; od neznalice se ne treba očekivati nikakva mudrost. Stoga pitanja trebaju biti postavljena onima koji su u znanju, no ne onima koji hodaju u mraku. Stanje znanja i neznanja se također susreće i u onostranom. Mudar će biti onaj koji stoji u svjetlu, odnosno, koji je sjedinjen s Bogom i prihvaća Njegovo zračenje, stoga prima snagu i mudrost .... neznalice su duše koje su još Bogu-daleko, pa tako ni ne mogu primiti svjetlo. Svjetlo je međutim znanje .... a kada duši nedostaje svjetlo, njezino je znanje također manjkavo, i otuda ona neće moći ništa podijeliti, budući ona sama ništa ne posjeduje ....

Duša je mrtva u duhu, jer jedino kada je ona spoznala, za nju započinje život u vječnosti, i stoga jedna takva duša ne može biti propitivana o Istini, budući ne može nikada dati odgovor u skladu sa Istinom. Stoga se umrlima ne trebaju ni postavljati pitanja koja se tiču vječnosti, budući ispravan odgovor zahtijeva jedan stupanj zrelosti, ali čovjek nikada ne zna, da li je i kada duša preminuloga postigla ovaj stupanj zrelosti. Zemaljska pitanja, međutim, također treba izbjegavati, jer je Sam Bog prostro veo nad stvarima koje leže u budućnosti, a želja da se prodre u područje koje je Bog u Svojoj mudrosti sakrio ljudima, nepravda je pred Bogom. Prema tome, ne treba osuditi ciljana povezivanja s onostranim, nego jedino njihovu namjeru (cilj, svrhu), ako je ona čisto svjetovna. Sve suštinsko stoji u međusobnoj povezanosti, čovjeku skrivenoj samo tako dugo dok ne traži duhovno .... i to, kako bi ga potaklo na traženje. Ispitivaču i tražitelju, bića se međutim objavljuju, pa se i neupućene duše također guraju blizu na takve skupove, ali nalaze pristup jedino tamo, gdje je samo znatiželja pokretačka sila pokušaja da se stupi u kontakt sa onostranim bićima. Ljudi koji žude Istinu, koji su posvećeni Bogu, koji teže naviše, svojim stavom prema Bogu oko sebe podižu neprobojni zid za takva nezrela bića, i stoga se ne trebaju bojati da će biti tlačeni ili podučavani od neupućenih bića. Dobro duhovno je puno snage i moći, dok je zlo duhovno nemoćno naspram njega, i ima utjecaj jedino upravo na takve ljude, koji u sebi nemaju nikakvo duhovno nastojanje, nego su posvećeni samo zemaljskom svijetu i njegovim radostima. A ljudi bi se trebali sjetiti ovoga, prije nego oštro (o)sude i (po)žele proglasiti kao Bogu-protivno nešto što odaje dobru duhovnu snagu i čovječanstvu donosi neizrecivi blagoslov, ako je to prepoznato kao ono što jest .... kao izražavanje dobrih duhovnih bića, koja vrše Božansku volju, stoga su aktivna u Njegovoj misiji.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

DEMON MRŽNJE I RAZDORA …. UŽASNI DOGAÐAJ…

B.D. 1868 from 30. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Demon mržnje i razdora hara i ljude ‘odreduje’ na neljubavne postupke. Njegov utjecaj tako je jak da ljudi više ne spoznaju velicinu svoje nepravde, bijesne jedni protiv drugih i nanose si najvecu patnju i nevolju, nemilosrdo uništavaju posjed bližnjega, ne štede život pojedinca, okoncavaju ga prijevremeno, nepravedni su u razmišljanju i ponašanju i ne boje se niti osvetnika niti njegove odmazde.

I tako je covjecanstvo potpuno u vlasti zlog, cini sve što ovaj od nje zahtjeva, a ništa što bi bilo po volji Boga. A to je od najveceg znacaja za razvojni put duhovnoga, jer ono nazaduje; duhovno je u opasnosti da teži ponovo onome što je vec prevazišlo .... Po volji je zlome, dok bi trebalo htjeti dobro ....

A Božja milost okrece se (tom) duhovnome. Stavlja ljude pred silan zemaljski dogadaj, koji može biti u stanju protjerati duh neljubavnosti i u srcima ljudi probuditi osjecaj Ljubavi. Nezamisliva patnja u covjeku može proizvesti volju za pomoci .... Covjek vlastitu patnju može zanemariti s pogledom na bijedu bližnjih, i tad je umakao moci zla. Onda je nešto Božansko u njemu probudeno u život, što protivniku vlast otima iz ruku, tad je utjecaj demona na covjeka postao bez ucinka, jer tad ga Ljubav i milosrde poticu na to da pomažu bližnjemu i time se izbave ....

Spremnost za služiti dostaviti ce mu snagu, tako da je sposoban na svaki nacin priteci u pomoc, samo ako ga Ljubav potice na to. I biti ce postavljeni veliki zahtjevi ljudima koji hoce biti aktivni u služenju. Biti ce takva neopisiva bijeda u svijetu, da jedino spremnost na medusobnu pomoc može otkloniti ili ublažiti tu bijedu. Ali ako je covjek aktivan u Ljubavi, tad ce u njemu biti i odredena vjera, jer Ljubav, koju tad pruža bližnjemu, u njemu uspostavlja vezu s Bogom.

On ce vjecno Božanstvo osjecati, iako mu pojam za to još nedostaje .... Ali on je okrenut Bogu i biti ce zahvacen Božjom Ljubavlju, samo ako on sâm vrši djela Ljubavi, potican unutarnjim porivom za pomoci bližnjemu u njegovoj nevolji. Opet ce biti podjela izmedu onih su se probudili iz mraka noci, i onih koji vlasti zloga još nisu utekli .... koji tad opet cine sve kako bi se odštetili za užas tog jezivog dogadaja (misli se na udarac nebeskog tijela u Zemlju; Knjižica br. 50) .... i koji pokušavaju izgraditi što je uništeno, i djeluju na nesebican nacin .... i koji bližnjemu ne žele pomoci vec su jedino fokusirani na vlastitu korist i time se voljno otvaraju utjecaju zle sile. Tima više ne može biti donesen spas, ni vremenski niti vjecno, jer oni su djeca sotone, i njihova sudbina je vjecna tama ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

OSJEĆAJ ZA PRAVDU .... OSUĐIVANJE BLIŽNJEGA

B.D. 1869 from 30. ožujak 1941, taken from Book No. 28

Osjećaj za pravdu mora prebivati u čovjeku, u suprotnome ne bi mogao izraziti nikakvu prosudbu nad naizgled neljubavnim djelovanjem. Tko sebe doživljava toliko nadmoćnim da ne tolerira nikakvo proturječje jer vjeruje za sebe da je nepogrešiv, nikada neće misliti na pravi način, jer ne dopušta drugima jednako pravo kao samome sebi. Potrebno je napraviti veliku razliku među ljudima.

Tko podvrgne sebe i svoje djelovanje pod oštru kritiku, trudit će se također da uvijek ispravno prosuđuje druge ljude. Ali tko jedino traži greške bližnjega i za sebe vjeruje da ih nema, razmatra svaki način djelovanja samo sa stajališta nadmoćnosti i stoga je njegov sud lažan. Svaki čovjek može pogriješiti, svaki čovjek može zabludjeti. Ali mora prepoznati sebe osobno, tek onda se može boriti protiv svojih grijeha i oplemeniti se. Tko međutim ne prepoznaje u sebi nikakvu pogrešku, taj uopće ne teži ka usavršavanju. Kada neljubavno djeluje, on to uopće ne primjećuje, ne daje tome nikakvo obrazloženje i nesposoban je ispravno prosuđivati svoje djelovanje. Nedostaje mu osjećaj za pravednost. Zauvijek će smatrati nedodirljivim svoje osobno djelovanje, ali će nastojati poniziti bližnjega za najmanje greške.

Čovjek mora shvatiti da nema nikakvo pravo ukoriti bližnjega za neko neprimjereno djelo, sve dok se on sâm ne nalazi na visokom stupnju moralnosti. Mora uvijek misliti na svoju vlastitu nesavršenost kada želi ukoriti onu svoga bližnjega. Ali kada u nekom prebiva osjećaj za pravednost, taj neće donositi sud tako brzo za svoga bližnjega, jer će se nastojati poistovjetiti sa njegovom situacijom i potom će također imati i razumijevanja za slabosti i pogreške drugoga.

Da bi mogao ovo činiti, ipak mora također biti iskren, mora vidjeti stvari kako jesu, ne smije sebe previsoko cijeniti, a bližnjega prenisko, jer onda će mjeriti svoje vlastite pogreške sa drugačijom mjerom nego one svoga bližnjega, a to isključuje svako ispravno razmišljanje i prosudbu.

Toliko je neusporedivo dragocjeno biti oštar sa samim sobom u prosuđivanju, onda čovjek ostaje vjeran sebi samome i neće uzrokovati nikakvu nepravdu bližnjemu za vlastitu Ljubav, dok u suprotnome osuđuje način djelovanja drugoga nepravedno i sebe postavlja nadmoćnim u odnosu na njega. Stoga, čovjek mora prvo razmotriti sebe samoga i svoje djelovanje, prije nego li kritizira ono svojega bližnjega i uzdigne se nad njime kao sudac.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

LOŠE MISLI …. NELJUBAVNOST …. OSJECAJI…

B.D. 1871 from 2. travanj 1941, taken from Book No. 28

Svjesno odbijanje loših misli najsigurnije je sredstvo za podizanje raspoloženja, jer tad se pruža otpor onim silama koje ulažu sav svoj napor kako bi odvratile covjeka od Boga. To zahtjeva cijelu covjekovu volju, a ako je ona oslabljena popuštanjem, dakle ulaskom u takve misli, covjek mora patiti, što znaci obuzima ga sumorno raspoloženje, koje ga tiska i opterecuje. I zlo likuje, jer njegov utjecaj postaje sve veci, a sve slabija volja covjeka i njegova moc otpora.

Takvi su trenuci odredena opasnost za dušu, pa opet covjek se sam mora osloboditi iz toga. Mora moliti, srdacno i pun uvjerenja, (tako) da Ga Bog iz toga izbavi. A molitva ukljucuje i volju covjeka, tako da ako se duša bori kako bi bila oslobodena iz te situacije, uz nju su dobre sile onostranoga, cim im se covjek srdacno moleci obrati, cim on sam cezne biti slobodan od tog pritiska.

No obicno covjek postaje malodušan i ne brani se, i utoliko teže je njegovo oslobodenje iz vlasti tame, i borba postaje sve ocajnija, stanje patnje sve neizdržljivije. Cvrsta volja je najbolje sredstvo, i covjek se u najpotpunijem duševnom miru može prepustiti dobrim silama, samo ako on njihovu moc i snagu pozdravlja. One mu pomažu sasvim izvjesno i ne dopuštaju da loše sile preuzmu prevlast nad njim.

Popuštanje, kad se pojave loše misli, je nedostatak vjere, jer loše misli usmjerene su protiv Božje zapovijedi .... Tko cvrsto vjeruje ispunjava svaku zapovijed koju je Bog dao ljudima, no tko je slab u vjeri, taj ce i zanemariti Božje zapovjedi, tako da ce se i njegove misli usmjeravati protiv tih zapovjedi, taj ce se lišiti sve Ljubavi, dakle gajit ce ne-Ljubavne misli, a to je namjera protivnika. Jer time on covjeka uzima pod svoju kontrolu.

U takvom jednom stanju cesto je teško ponovo pronaci put Ljubavi; covjek je pocinio nepravdu, ako gaji ne-Ljubavne misli (‘tvrda srca’), i on tad mora tu nepravdu popraviti time što se, prisiljen patnjama, u molitvi bori za dar Božanske Ljubavi, Koju je svaka ne-Ljubavna misao odbijala. Volja za Boga ucinit ce da covjek spozna svoju nepravdu, a tad ce mu i biti lako moliti Mu se .... No, sama volja mora se aktivirati, ona ne može biti usmjerena, tj. ne može prisilno biti ponovo upravljena na Boga ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

VJERA U NASTAVAK ŽIVOTA .... UTJECAJ KROZ LJUBAV BLIŽNJEGA ....

B.D. 1873 from 3. travanj 1941, taken from Book No. 28

Najveća zabluda čovjeka je sebe držati propadljivim (prolaznim), budući da ga ovo gledište određuje na potpuno pogrešan način života. Mora biti uzeto u obzir da je zemaljski život tek sredstvo do cilja, dok ljudi koji tako pogrešno misle, vide zemaljski život kao cilj. Oni nastoje iz zemaljskog života izvući sve što on nudi, ali propuštaju njegovu istinsku svrhu. Tko svoj zemaljski život smatra okončanim fizičkom smrću on se, razumljivo, neće založiti za preobrazbu svojega bića, budući on to drži nesvrhovitim i besmislenim. I tako stvarni čovjekov zadatak ostaje neispunjen. No, takvog čovjeka nevjernika dovesti do vjere u nastavak života poslije smrti, težak je zadatak, i može biti od uspjeha jedino onda, ako se njega uspije potaknuti na promišljanje, a onda on može biti misaono pod utjecajem svjetlosnih bića. Ali, tamo Ljubav jednog čovjeka često donosi čudesne rezultate, zaista, Ljubav je jedino sredstvo da se promijeni obmanuto razmišljanje. Rastavi li se od ovoga svijeta jedan čovjek, koji je u predanoj Ljubavi bio aktivan prema jednom nevjerniku, onda ga misli ovoga slijede preko groba .... On nastoji i dalje održati povezanost s njime, nastojeći sebi živo predočiti preminulog .... on onda ima volju da potvrdi nastavak života, iako on to još ne može iznutra, no onda se njemu mnogo lakše mogu posredovati misaoni prijenosi; on se isprva poigrava s njima, no polako ih prihvaća, i naposljetku se više nije u stanju odvojiti od njih, jer on čezne za sjedinjenjem s ljubljenim pokojnikom. Nerijetko će upravo takvi nevjernici na Zemlji biti u Ljubavi njegovani (o njima će se skrbiti u Ljubavi), budući svjetlosna bića često dovode zajedno takve osobe, koje su uzajamno jako bliske u Ljubavi, kako bi kroz ove odlučujuće djelovali na njihovu vjeru. Ako je jedan čovjek sposoban Ljubiti, odnosno, ako on jednom bližnjemu može pružiti duboku Ljubav, onda ni njegovo duševno stanje nije beznadno, kroz ovu Ljubav njegovo razmišljanje može biti preusmjereno na sasvim drugačije staze, jer dok god čovjek živi na Zemlji, on ima bezbrojne mogućnosti da stigne do spoznaje. No, prvo i najvažnije je vjera u nastavak života duše poslije smrti. Misli na zagrobni život moraju odrediti cijeli njegov način života, a to pretpostavlja duboku vjeru, koju čovjek može steći kroz Ljubavnu podršku jednog bližnjega, ako to nije drugačije moguće. Onostrana bića će poduprijeti sve napore, jer se ona sa strpljenjem i Ljubavlju bore za to da obmanutog čovjeka uvedu u spoznaju.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

BESMRTNOST DUŠE ....

B.D. 1874b from 4. travanj 1941, taken from Book No. 28

Ustrojstvo svakog ljudskog bića zahtijeva uvijek iste sastavnice, tijelo, dušu i duh. Tijelo ....vanjski omotač .... izvršava funkcije koje odredi duša. Tako je tijelo samo organ, kroz koji će volja duše biti dovedena do izvršenja. Sa trenutkom smrti, duša više ne treba nijedan organ da joj kao na Zemlji ....dakle u vidljivom djelu stvaranja .... služi, jer ona mijenja svoje boravište i prelazi u predjele gdje ništa ne treba biti učinjeno vidljivim prema vani. Postalo je neupotrebljivo tijelo, koje je bilo samo sredstvo za zemaljsko putovanje, gdje se duša morala oblikovati u nositelja Božanskog Duha. Duh, treća sastavnica živog bića, iako drijema u svakom čovjeku, ipak ulazi u aktivnost jedino kada mu volja duše poklanja više pažnje nego tijelu, stoga kada duša više ne pridaje toliku važnost zemaljskim zahtjevima, kao zahtjevima koje postavlja Duh, koji uvijek znače zapostavljanje zemaljskih potreba. Jer tijelo, duša i Duh,premda pripadaju zajedno, ipak mogu slijediti zasebne ciljeve. Duša može svoju volju više okrenuti zahtjevima tijela, no ona ove također može ostaviti neuvaženima, i svoju volju učiniti iskoristivom samo Duhu u sebi, i upravo taj smjer njene volje određuje njen život u onostranom, odnosno stanje u kojem duša prebiva poslije zemaljskog života, koje joj može donijeti sreću ili patnju. Stoga je zemaljski život, funkcija tijela, tek jedan prijelazni stadij u kojem se nalazi duša. Duša ga potiče na cjelokupno funkcioniranje na Zemlji, ali nju nikako ne treba zamišljati kao mrtvu (iščezlu, ugašenu) kada tijelo više ne može obavljati svoju funkciju .... Duša je međutim napustila tijelo, jer sada uzima boravište u predjelima gdje ona više nema potrebe za izvanjskim omotačem. No također, smatrati dušu dokončanom, bilo bi potpuno pogrešno shvaćanje njenog bića (suštine) .... Jer, duša je nešto što ne može nestati. Ona ipak, zbog tjelesne smrti čovjeka, više ne može određivati tijelo u njegovim funkcijama, također zbog nedostatka zrelosti,odnosno kada je nedovoljno pažnje poklanjala Duhu u sebi, ona može pasti u stanje neaktivnosti; ali nikada ne može „više ne biti“ .... Jer ona je nešto duhovno, što je vječno, dok se tijelo sastoji od zemaljske supstance (tvari), od materije, i stoga je podložno stalnoj promijeni, ali na kraju se rastvara u svoje izvorne sastavnice, čim je duša napustila tijelo.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

NOVO-ROĐENJE DUHA ....

B.D. 1875 from 4. travanj 1941, taken from Book No. 28

Od trenutka duhovnog novo-rođenja čovjek je pod neprestanom skrbi onostranih bića koja se brinu za njega služeći Gospodaru. Kad je čovjek svjesno ušao u kontakt sa duhovnim svijetom i kad je onda njegovo nastojanje usmjereno na to da vodi Bogu-mio život, on na izvjestan način završava sa zemaljskim životom, pošto više stremi napretku duše nego svjetskom uspjehu. On je dakle postao novi čovjek, ima nove ciljeve pred očima, u cijeli njegov život ušla je promjena, on obraća više pažnje na svoj duševni život, trudi se oblikovati se po Božjoj volji.

I to je dakle duhovno novo-rođenje, gdje se budi duh u čovjeku, gdje se on može slobodno razvijati, kako bi stupio u vezu sa duhovnim izvan sebe. Tad onostrana bića mogu s lakoćom utjecati na čovjeka da čini ono što je dobro, tj. ispravno pred Bogom. Jedino što ne smije pružati otvoreni otpor protiv tih sila koje mu žele dobro. Ako ga nagoni na dobro djelo, on iz sitničavog zemaljskog kolebanja tom nagonjenju ne smije suprotstavljati svoju volju i onda protiv svog unutarnjeg uvjerenja činiti, misliti ili govoriti nešto drugo.

On se tad mora, ako se jednom podložio Božanskoj volji, s vjerom i prepustiti vječnom Božanstvu. Tad je i oslobođen sve odgovornosti za svoj zemaljski život. Jer sva duhovna bića koja Bogu žele služiti, određuju tada čovjeka za njegov zemaljski život. Dakako da se čovjek još mora boriti da bi se njegovo stanje zrelosti povećalo, no nikada se ne mora strašiti da će njegov duh opet pasti u tamu i da bi čovjeka mogao potisnuti na jedan davno nadvladani stupanj. To sprječavaju onostrana svjetlosna bića, dok god čovjek moli za silu i snagu vjere.

Jer ta molitva uvijek nanovo izražava volju usmjerenu Bogu, i čovjek ne može činiti krivo, dok god se okreće Samom Bogu. Čovjek nije savršen, i stoga će pred svijetom, tj. pred svjetskim ljudima biti optuživan još za pokoju slabost, a i on često sam sa sobom neće biti zadovoljan. No on nikada ne može propasti u ponor, dakle novo-rođenje duha opstati će, usprkos vanjskim nedostacima i greškama. Jedino što molitva mora biti još dublja i češća, kako bi se umnožila snaga za dobrim i onda ta sila čovjeku može pritjecati kroz aktivna svjetlosna bića, koja se brinu za ljude i pomažu im, ako su ovi u duševnoj nevolji ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

SPOZNAJA ISTINE ..... SAMOLJUBLJE - LJUBAV PREMA BLIŽNJEMU ....

B.D. 1883 from 10. travanj 1941, taken from Book No. 28

Proći će dosta vremena prije nego se čovječanstvo pozabavi mislima koje se tiču spasenja (ili 'dobra duše' ili pak 'zdravlja duše') duše. Sve duhovno još je u domeni nevjerojatnoga, i čovječanstvo još nije voljno ostaviti se svojih zemaljskih interesa. A samoljublje je prepreka za spoznavanje onoga što je najbitnije u zemaljskom životu ..... razvoj duše prema gore. Stupanj Ljubavi presudan je za spoznavanje Istine.

No tko sam sebe ljubi više nego svoga bližnjega, taj je još jako udaljen od spoznaje Istine. Jer samoljublje nije ništa Božansko, ono stremi zemaljskim dobrima i stoga nikada ne može imati spasiteljsku snagu. Čovjek se oslobađa tek onda kad svoje vlastito Ja stavi u drugi plan i kad su mu postupci i razmišljanje usmjereni samo na to kako bi bližnjemu zemaljsku sudbinu učinio podnošljivijom, tad se njegova duša oslobađa od svoje ovojnice, i tad ona zemaljski život više ne gleda kao nešto najbitnije, nego se zanima sa duhovnim životom, sa životom nakon smrti i sa svojim istinskim zadatkom na Zemlji. Čovjek će se neprestano odnositi odbojno prema bilo kakvoj duhovnoj Istini sve dok njegova duša još nije probila ovojnicu oko sebe. Jedno je posljedica drugoga, a onaj koji se nalazi u spoznaji uzaludno pokušava probiti barijere kako bi pomogao drugome, pa ipak ne treba se obeshrabriti jer Bog sam pomaže tamo gdje čovjekova snaga nije dovoljna.

Nema druge mogućnosti da se promijeni usmjerenje takvih ljudi nego drastične promjene koje im učine jasnim bezvrijednost toga čemu su ranije težili kao bitnome. A nadolazeće vrijeme će to učiniti tako da će se mnogi zamisliti ako promotre što se događa. Doći će do promjena, doći će do umiranja ljudi i ljudski svjetonazor biti će žestoko uzdrman. I blago onome koji iz toga izvuče pouku, tko pored toga ne prođe bez razmišljanja i tko se okrene svome stvarnom određenju ..... pomaganju svima koji trebaju pomoć .....

Jer ti se sami spašavaju kroz Ljubav koju daju ljudima, jer oni počinju vidjeti ..... Stupaju u vezu sa vječnim Božanstvom, Koje je sama Ljubav i onda im spadaju ljuske s očiju. Bog želi pomoći svakom čovjeku i stoga mu šalje svjetalce kako bi mrak duha u njemu bio probijen.

No ljudi često izbjegavaju žarko svjetlo i ostaju u mraku, koji je udio Božjeg protivnika. I stoga Ljubav bližnjega mora uvijek i uvijek iznova biti spremna da im daje razjašnjenje, i svaka misao koja je u duhu usmjerena takvim jadničcima bit će blagoslovljena. Molitva za takve duše još dok borave na Zemlji donosi pomoć onostranih bića jer ova tada u svojim nastojanjima ne posustaju, i što se ne može postići putem razgovora može se postići molitvom u vjeri .....

Sva dotadašnja uvjerenja mogu biti uzdrmana i čovjek može biti uveden u skroz novo razmišljanje, i tad duša neprestano stremi u visinu. Potrebno je da Bog Sâm intervenira, pošto se pažnja poklanja još jedino onome što se čini skroz čudnovato i neobično, jer bez silnog uzdrmavanja zemaljskog života teško da će se ljudski um okrenuti duhovnim problemima. I stoga je duša u najvećoj opasnosti. A taj trenutak bit će užasan no on je neizbježan pošto su nježna navođenja zanemarivana a zemaljsko vrijeme prolazi i duši ne donosi niti spasenje niti spoznaju .....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

UNUTARNJI ŽIVOT... VIŠI RAZVOJ... "LJUBAV"...

B.D. 1884 from 10. travanj 1941, taken from Book No. 28

Čovjek sebe samoga oblikuje kroz svoj unutarnji život, odnosno, ako on promišlja nad sobom, te svoje postupanje i razmišljanje podvrgava ozbiljnom ispitu, nastoji li on onda i živjeti tako da može izdržati pred sobom samim, a ovo za posljedicu ima samo-dorađivanje (samo-oplemenjivanje). Dakle, to znači i duhovni napredak, ili viši razvoj duše. Sada je potpuno beznačajno, u kojoj mjeri čovjek sebe podvrgava izvanjskim formama. Njegova namjera (pažnja) treba biti usmjerena jedino u to da živi Bogu na zadovoljstvo, stoga sve ono što on govori, misli ili čini, mora odgovarati Božanskim zapovijedima. Bog od ljudi ne traži drugo nego da oni Njega ljube i ovu Ljubav onda izražavaju čineći dobro bližnjima, a također i inače žive tako da je iz toga prepoznatljiva žudnja za Bogom. Svaka misao okrenuta naviše svjedoči Ljubav za Boga, jer za čim čovjek žudi, to će također uvijek iznova izranjati kao misao u njemu. Svjedoči li sada čovjek svoju Ljubav za Boga kroz neprestanu čežnju za Njim, onda će Bog i utažiti ovu žudnju, opskrbljujući jednako čovjeka Svojom Ljubavlju, i sada čovjek ne može drugo nego biti dobar. Jer, Božanska Ljubav, koju on sam iskreno traži kroz svoju žudnju, njega obavija, i on sada više ne može ne-Ljubavno (neljubazno, okrutno) postupati... Čovjek međutim sebe treba oblikovati u Ljubav, stoga on ispunjava prvu i najveću zapovijed... on daje Ljubav i kroz to iznova prima Ljubav, dakle, on sam mora postati Ljubav. No, do duševne zrelost nikada ne može doći čovjek koji ne stekne Božansku Ljubav kroz djela Ljubavi. Božja Ljubav može obuzeti jedino čovjeka koji se sam aktivira u Ljubavi. Svako, ma kako malo služenje-Ljubavi, također pretpostavlja određeni stav prema Bogu... čovjek treba željeti Dobro, onda se on barem nesvjesno postavlja odobravajuće prema Biću Koje je cjelokupnost (pojam, bit, oličenje) dobra, savršenstva. Željeti Dobro, stoga sebe potvrđivati za Dobro, također će imati za posljedicu da se teži Dobru, i takvom će se čovjeku i vječno Božanstvo približiti, Sebe mu dati prepoznati. A ispravan stav prema Bogu će uskoro odrediti njegovo razmišljanje i postupanje, odnosno potaknut će ga na Ljubav-nu aktivnost, tako da i Bog može Svoju Ljubav njemu okrenuti, što znači to da čovjek sada mora sazrjeti u svojoj duši, budući da ga Božja Ljubav čuva, i sada ga više ne pušta pasti. Bog od čovjeka zahtjeva dokaz njegove Ljubavi za Njega, ali nije Mu dovoljno njegovo zaklinjanje (uvjeravanje) ili zanesenost... Čovjek treba potvrditi (izraziti) svoju Ljubav za Boga u djelima Ljubavi, i kako on sada razdjeljuje bližnjemu, tako će opet biti njemu razdijeljeno... ono što on učini bližnjemu u Ljubavi, Bog će mu nadoknaditi tisućustruko... A uvijek je odlučujući stupanj Ljubavi u kojemu on ostvaruje djela Ljubavi za bližnjega. U istoj mjeri će Božja Ljubav prihvatiti čovjeka, jer budući da je Sam Bog Ljubav, On mora biti prisutan u svakom djelu Ljubavi. Posljedično, čovjek mora postati Ljubav, ako je sve njegovo razmišljanje i postupanje određeno Ljubavlju za Boga i za bližnjega.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

PROPADANJE VEGETACIJE .... OLUJE – VREMENSKE NEPOGODE ....

B.D. 1888 from 14. travanj 1941, taken from Book No. 28

Nikako nije slučajno da se vegetacija zemljine površine promijenila na površinama gdje je ljudska volja i aktivnost igrala odlučujuću ulogu. Ovo se posebice tiče šuma ili kolonija drveća koji su pali kao žrtva destruktivnoj ljudskoj volji, što također neće ostati bez utjecaja na klimu baš kao i na stanje tla.

Takvo krčenje šuma predstavlja veliku opasnost za čovječanstvo ako se dogodi prije svog vremena, tj., prije nego su duhovne supstance u biljnim kreacijama dovoljno sazrele da bi oživjele slijedeću formu. Jer te preuranjeno oslobođene duhovne supstance ne ostavljaju/napuštaju mjesto njihova prekinutog/obustavljenog prebivališta bez da potražuju određenu kompenzaciju tako što uznemiravaju stvorenja u svojoj blizini i, u svojem neograničenom stanju, često sebe izražavaju nepoželjno, u čemu ih niti Bog ne sprečava. Tako će ljudi u tim područjima morati trpjeti izuzetne oluje i pustošenja koja će također teško nanijeti štetu rastu cijelog biljnog svijeta. Ali gdje je jako malo vegetacije (i) drugi poremećaji se također pokazuju/očituju. Odnos prema vodi je isto tako manjkav tj., nedostatak stalne opskrbe vodom pretvara zemljinu površinu u pijesak. I time dakle takvi komadi zemlje mogu postati neplodni i opustošeni, i iako ljudi vjeruju da oni nemaju utjecaj na to oni su ipak stvarni uzrok neplodnosti i pretjerane suše velikih zemaljskih površina.

Sada postoji opasnost da ovo neće biti primjećeno/prepoznato i da će ljudi bez razmišljanja neprestano žrtvovati sve više područja zemlje svojoj pohlepi za profitom, jer to je obično uzrok pustošenju cijelih površina. Ako ljudsko biće uništava kreacije zbog zemaljske zarade to je promišljeno priznavanje zle sile. Zbog novca i novčane vrijednosti ono se miješa u Božanski plan stvaranja koji svemu daje svoju funkciju pa naposljetku i cijelom biljnom svijetu na površini Zemlje. Ali takvo uplitanje također mora imati odgovarajući efekt, iako te posljedice nisu odmah prepoznatljive već zahtjevaju određeno vrijeme.

Oluje i vremenske nepogode će alarmantno porasti, poplave će otežati uzgajanje biljaka, i to će rezultirati u uništenju vegetacije i istovremeno ograničiti duhovne mogućnosti razvoja za supstance koje se žele nastaniti u biljnom svijetu korespondentno njihovom stupnju zrelosti/savršenstva i na taj način su onemogućene to učiniti, što će rezultirati u stalno novim olujama i vremenskim nepogodama.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

UNUTARNJA SUŠTINA .... VANJSKI PRIKAZ .... MOLITVA U DUHU I U ISTINI ....

B.D. 1891 from 18. travanj 1941, taken from Book No. 28

To kako se čovjek postavi prema vječnom Božanstvu odlučujuće je za njegove moralne vrijednosti i za stupanj zrelosti duše. Nije upitno da je pri tome od presudnog značaja unutarnji doživljaj čovjeka, a ne njegov na van prepoznatljiv stav. No taj unutarnji doživljaj (osjećaj)) doći će do izražaja tek onda kad je mir čovjeka narušen, kad čovjek dođe u životne situacije u kojima ne može održati vanjski privid, nego kad padne svaka maska. Tek tada se može govoriti o suštini čovjeka, i tek tada se odlučuje koji stav on zauzima u odnosu na Boga.

Čovjek se može na van prikazivati potpuno drugačije, bez da ga se radi toga može suditi, pošto postoji barijera da otvoreno pokaže svoje unutarnje biće; s druge strane on se pred svojim bližnjima može pretvarati da je u suštini plemenit, a što nije u skladu sa njegovom suštinom. Pa stoga čovjek ne može tako lako donijeti ispravnu prosudbu svoga bližnjega ....

No Bog poznaje nedostatke i slabosti ljudi kao i njihovu vrijednost i volju. I On želi da se oni riješe privida, On hoće da oni dođu do samospoznaje i da razmišljaju o svojem stvarnom biću .... Sve što je dobro i plemenito, Boga prepoznaje u svim životnim situacijama, i on u Njemu nalazi svoje utočište u nevolji .... pa tako čovjek uči pravilno moliti, tj. u Duhu i u Istini .... On ne blebeće samo mehanički, nego se vapaj njegovog srca uzdiže do Boga, a time je stao na most koji vodi u duhovno područje.

No bezbrojni ljudi, koji su ranije bili lakomisleni i površni, koji su Boga imali samo na usnama a inače Mu bili daleki, sada Ga traže a i nalaze Ga, jer je prolaznost zemaljskoga uzdrmala njihovu samouvjerenost i naučila ih misliti drugačije. Čovjek lako naginje osuđivanju, ali Bog je dugotrpljiv i milostiv .... On gleda kako da spasi ono što još nije potpuno potpalo protivniku, iako se Njegova sredstva ljudima čine užasna i nerazumljiva ....

(prekid))

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

ZBUNJENO RAZMIŠLJANJE – NEVJEROVANJE .... VJERA – MILOST ....

B.D. 1894 from 21. travanj 1941, taken from Book No. 28

Objašnjenje za njihovo nevjerovanje počiva u ljudskom zbunjenom razmišljanju. Kada se ljudi pridruže školi razmišljanja koja može biti nazvana potpuno pogrešnom poredbeno sa čistim učenjem Krista, to je obmanjujuće razmišljanje, i što manje se ona podudara sa Istinom, to su ozbiljnije posljedice. Misli koje su protivne Istini, moraju, razumljivo, oduzimati od istinitog vjerovanja i pripremiti tlo za nevjerovanje. Međutim, osoba će biti nesposobna razumjeti jasnu misao već će napreskok vjerovati jedan trenutak ovo a drugi ono, to jest on će to smatrati za Istinu. I stoga je njegov slijed razmišljanja pobrkan, on će teško prepoznati ono što je ispravno kao Istinu i ovo stanje je jedva zadovoljavajuće. Ono ne može rezultirati u čovjekovom duhovnom napretku nego će mu namjesto toga uzrokovati neprestanu tjeskobu i on će nastaviti inzistirati na njegovom gledištu jedno dugo vrijeme. On će mimoići Čistu Istinu budući isključuje Boga. Otud će pokušati, pomoću njegova vlastitog razmišljanja, njegove vlastite snage, dokučiti što je za njega neshvatljivo, i njegove će misli prema tome biti zavedene. Ili njegova volja za Istinom nije snažna, posljedično tome, ona mu isto tako ne može biti ponuđena, dok će osoba koja žudi znanje samog znanja radi primiti najblistaviju mudrost. Vjerovanje i nevjerovanje su utemeljeni na suprotnim uvjetima. Kako bi imao vjeru, ljudsko biće mora imati dječji odnos sa Bogom. On mora sebe totalno izručiti vječnom Božanstvu .... on mora sebe vidjeti kao malenog i beznačajnog i prepoznati u vječnom Božanstvu Biće vrlodubokog savršenstva .... Jer to je vjera .... Ateist, međutim, niječe sve, on smatra sebe inteligentnim i mudrim i nikakva poduka se ne probija do njega. On neće nikada sebe podrediti višem Biću budući niječe njegovo postojanje. Time on je ohol; posljedično tome, preduvjeti su u potpunosti drugačiji .... vjernikove misli su jasne i ispravne, dok mislima nevjernika nedostaje reda i prema tome ne može isto tako doći do ispravnog zaključka. Duhovna jasnoća nikada ne može biti dana arogantnoj osobi budući on ne moli za milost, prema tome ju on ne može primiti. Bez Božanske milosti, međutim, ljudsko biće ne može razmišljati ispravno. Ali volja ljudskog bića je često preslaba kako bi tražio pomoć od Boga Osobno, i stoga će on živjeti u neznanju sve dok ne moli za duhovnu jasnoću i onda ponizno čeka na Božansku milost.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

BOŽANSKA MILOST ....

B.D. 1898 from 26. travanj 1941, taken from Book No. 28

Bez Božanske Milosti čovjek je nesposoban izvesti i najmanju stvar za spas (dobrobit, zdravlje) svoje duše. Čovjek je slab, tj. sva mu snaga nedostaje, dokle god on živi bez Boga. On doduše može voditi svoj zemaljski život i to sa zemaljskim uspjesima, no njegova duša ostaje kratkih rukava dok on Boga ne zamoli za Milost. Jer Božja Milost je snaga .... Ona je snaga koja je potrebna da bi se izvodilo ono što je Božja volja. Bog dakle čovjeku objavljuje Svoju volju i istovremeno mu daje sredstvo da bi mogao ispuniti Njegovu volju. I čovjek može bez velikog naprezanja postići svoj cilj, zrelost duše, samo ako to hoće .... No to mu je potpuno slobodno ....

Volja, za potraživanje snage, neće biti prisiljavana, no snaga čovjeku isto tako ne može prići nezatražena. Čovjek kod Boga postiže sve, ako usrdno moli. Stoga će mu i Milost beskrajno pristizati, pošto je Božja volja da se ljudi koriste Njegovom Milošću, kako bi mogli postizati duševnu zrelost. No ako čovjek ono što je najdragocjenije, Božansku Milost, odbije (prezre), onda je njegova volja u vlasti protivnika, koji čovjeka želi spriječiti u tome da se poveže s Bogom.

Ali ako on moli za Božju Milost, on uspostavlja vezu s Bogom, i to onda za protivnika predstavlja izgubljeni teren, jer tad on nad čovjekom više ne može vladati. A za samog čovjeka to znači spas od vječne propasti. Jer od tog trenutka Sam Bog je uz njega, pošto se čovjek putem molitve za Milost povjerio Njegovoj snazi i moći a Bog takvo povjerenje nikada neće razočarati.

Samo ako čovjek uvijek moli (za) Božansku Milost, on se više neće morati plašiti za svoju dušu, jer Bog Svoju Milost neizmjerno daje onima koji ju žude te se u duhu i u Istini Njemu mole. No on će ju uskratiti onima koji se smatraju pre-uzvišenima da bi se Božanskom Stvoritelju obratili za olakšanje njihovog zemaljskog zadatka. Njihova plaća je priznanje svijeta, tako da oni i vjeruju da mogu sve izvesti iz vlastite snage.

Njima će nedostajati svaka snaga za činiti nešto što donosi duhovni uspjeh. S druge strane će rasti sklonost k materiji, jer budući da vjeruju da ne trebaju Milost Božju, oni su djeca Sotone, koji sve te misli sije u srce čovjeka kako bi uvećao udaljenost od Boga. I bit će mu lako to i postići. Živjeti u Milosti Božjoj osigurava najveći duševni uspjeh, jer onda čovjek ništa više ne čini sam, već sve u skladu s Božanskom voljom. Božanska Milost je uslužna djelatnost Boga, Božanska Milost je snaga, i Božanska Milost je istovremeno zračenje beskrajne Ljubavi Božje, a gdje ona stupa u akciju, tamo mora biti primjetan duhovni uspjeh. Te si stoga uvijek i neprestano molite Božansku Milost, kako biste ju mogli primiti, ukoliko vam je potrebna ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

KREMIRANJE .... UBRZA(VA)NJE POSTUPKA RASPADANJA ....

B.D. 1899 from 28. travanj 1941, taken from Book No. 28

Sve ide svojim putem = napreduje) ka oslobađanju budući mora slijediti put višeg razvoja. Kada duhovna supstanca sebe razdvoji od materije ona je potonju prevadala; ali duhovna supstanca nije uvijek dovoljno sazrijela da više ne treba zemaljsku (transformacijsku/preobražajnu) formu i u tom slučaju će ponovno ući u novu formu, koja se također sastoji od materije. Međutim, kada duša, duhovna suština unutar čovjeka, napusti tijelo, zemaljska je transformacija dokončala; to jest, duša napušta njezinu posljednju formu na Zemlji i ulazi, oslobođena od sve materije, u novo i sasvim drugačije carstvo od Zemlje. Tijelo, konačna zemaljska forma, je sada opet određeno za raspadanje; to jest duhovne supstance koje sačinjavaju zemaljsko tijelo, također trebaju ići putem višeg razvoja, pošto su te supstance i dalje u početnom stadiju razvoja, i u tu svrhu će se opet pridružiti Božanskim djelima stvaranja čija je svrha, naposlijetku, viši razvoj duha. Ovo se može dogoditi na različite načine ali to uvijek mora uključivati mogućnost aktivnog služenja. Posljedično tome, supstanca se treba pridružiti djelu stvaranja gdje treba vršiti određeni zadatak i služiti ispunjavajući taj zadatak, pošto se supstanca može razviti jedino kroz služenje. Ako je mogućnost služenja oduzeta, put višeg razvoja je prekinut, što je za duhovnu supstancu izuzetno bolno stanje ili ‘što za duhovnu supstancu znači stanje izuzetne agonije’). Vrijeme duhovne patnje se naizgled može skratiti ali duhovna supstanca neće zahvaliti ljudskom biću koje se miješa u njezin razvojni napredak i spriječava njezino služenje. Čim je prirodno raspadanje ljudskog tijela spriječeno ubrzavanjem njegova postupka raspadanja putem kremiranja ili kemijskim sredstvima, staza duha je daleko više bolna a i treba biti, pošto je ovaj postupak protivan Božanskom redu, on je protivan svrsi koju je Bog dao svakom djelu stvaranja. To je jedno neovlašteno djelovanje od strane ljudi koje nije u skladu sa Božjom voljom. Ljudsko se tijelo treba vratiti zemlji što je njegova svrha ....

‘Prah ste bili ili ‘iz praha ste nastali’) i u prah ćete se vratiti’ (Otkrovenje 3:19; Job 10:9) .... pod uvjetom da Božja intervencija ne odluči drugačije time što će završiti ljudski život na načine drugačije od prirodne smrti ljudskog bića. Kada je duša sebe oslobodila od tijela .... to jest od duhovne supstance koja formira tijelo .... posao tijela da služi duši je ispunjen. Ali dok se ono nije potpuno raspalo ono i dalje ima druge mogućnosti služenja, čak ako je to ljudskom biću teško razumljivo, dok ubrzani postupak raspadanja neće omogućiti ostacima vršiti pa ni najmanji čin služenja. Otud je potpuno pogrešno pretpostaviti kako će se ljudsko tijelo kao rezultat ovog postupka pročišćavanja pridružiti/sjediniti sa dušom. Duhovne supstance izvanjske forme imaju doista istu funkciju i eventualno se sjedinjuju sa bezbrojnim drugim supstancama duše i također hodaju istom stzom razvoja na Zemlji kao ljudska duša .... ali ovo se ne može dogoditi na način kako to ljudi pogrešno vjeruju. Svim je supstancama dano jedno određeno/fiksirano vrijeme za njihov razvoj kojeg ljudsko biće ne može skratiti kako se njemu svidi ili ‘na osnovu vlastite prosudbe’) posredstvom izvanjskog postupka .... ako on ne koristi u potpunosti jedinu mogućnost višeg duhovnog razvoja na Zemlji, to jest, ako on, svojim ponašanjem, njegovim ispravnim stavom spram Boga, njegovom vjerom i njegovim najiskrenijim akcijama ljubavi, ne ostvari viši stupanj zrelosti što također može skratiti zemaljski vijek fizičke forme; međutim, uvijek se mora prepustiti Božjoj volji koji će joj koristan zadatak On još odrediti.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

PREVLADAVANJE MATERIJE .... VIŠI RAZVOJ DUŠE…

B.D. 1903 from 1. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Duša se treba razviti naviše i u svakom trenutku moci odvojiti od svijeta i od njegovih radosti i briga. Tek onda je prevladana materija. Jer, onda je volja naviše jaca od svijeta, tek onda ona može sazrjeti i prihvatiti duhovno bogatstvo, kada ona više ne žudi zemaljsko. Što teže joj pada vinuti se u duhovno kraljevstvo, to veca je njena placa, ako ipak ostvari let uvis. Jer, kroz nadvladavanje otpora ona stjece snagu, ukoliko preklinje za Božansku podršku. Volja covjeka koji se odlucuje naviše, uistinu ce biti nagradena. A ono cega se duša odrekne, primit ce nazad tisucerostruko; ono što ona daje, je zemaljsko-propadljivo, ono što prima je medutim, duhovno dobro, koje ima vjecnu vrijednost. I zato covjek treba iz najvece dubine srca žuditi ovo duhovno dobro, tek onda mu ono može biti ponudeno...

Smisao i svrha zemaljskog života je viši razvoj duše, a to ce za dušu uvijek morati znaciti borbu, buduci bez borbe nema napretka. Uvijek nešto mora biti prevladano, kako bi se mogao postici uspjeh. Ciji život pak prolazi bez borbe, njegova duhovna zrelost je stavljena u pitanje, tako bi njegov život bio proživljen uzalud. Stoga nijednom covjeku nece biti odobren sasvim bezbrižan zemaljski život, buduci bi to bio nedostatak Božanske Ljubavi za njega. Bog medutim, ima samo jedan cilj, odgojiti duhovno zrela bica, i stoga ih mora postaviti u stalnu borbu, tako da oni imaju priliku sazrjeti. Ipak, ljudi ovo ne prepoznaju kao dokaz Božje Ljubavi, nego gotovo uvijek nevoljko prihvacaju njima nametnutu sudbinu. No, jedino boriti se i patiti u pokornosti, njima osigurava nagradu višeg razvoja .... Sve prihvacati kao poslano od Boga, i nastojati to prevladati uz pomoc Božanske snage, postavlja dušu u stanje zrelosti, koje je cilj zemaljskog života. Jer, tek onda se on priklanja (prigiba) Božjoj volji, onda on sebe i svoju volju podreduje volji svojega Stvoritelja, i onda on prepoznaje zemaljske radosti kao opasnost, koju on treba prevladati, kako bi se kroz to približio Bogu. Jer, traženje snage njemu donosi zracenje Božanske Ljubavi, i dublje (prisnije) ga povezuje s Bogom. Tako covjek može pronaci sjedinjenje s Bogom tek kada se on Njemu preda bez otpora, odricuci se svega zbog jedinog cilja... da dode do Boga... Duh je voljan, ali tijelo je slabo, i dok god duša uzima u obzir (razmatra) tijelo, i stoga njemu okrece volju, duh koji bi želio naviše, je vezan .... Stoga se duša mora boriti protiv tijela, ona ne smije obracati pažnju na njegove zahtjeve (požude, pohlepe), nego dati slobodu duhu. Duša se mora dobrovoljno odvojiti od tijela, kako bi se sjedinila s Duhom, cak i ako to košta borbe i izgleda malo privlacno. A to je smisao i svrha života, da covjek svakodnevno pruža otpor zahtjevima tijela, tako da on nad ovim postane pobjednik, i dade slobodu duhu u sebi, da se uzvine u duhovne predjele, da tamo primi duhovno dobro, i tako nepropadljivo bogatstvo sakupi za vjecnost.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

UTJEŠNE RIJEČI .... MOLITVA U DUHU I U ISTINI ....

B.D. 1904 from 2. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Imajte povjerenja u dobrotu i Ljubav Gospodara. Predajte Njemu vašu patnju i vaše brige, i prepustite se Njegovoj milosti i milosrdnosti. Onaj Koji vam je dao život, Taj zna i što služi vašoj duši za njeno zdravlje, i Njegovoj Ljubavi morate se povjeriti. Jer ako istinski molite .... u Duhu i u Istini .... ako ne govore samo vaše usne, nego vi duboko u srcu osjećate to što govorite, naći ćete Milost pred Gospodarom .... Jer On ne želi da vi patite, nego da pronađete Njega i da sa svakim problemom dođete k Njemu.

On želi da se s Njim duboko povežete; On želi da vi kao dijete dođete k Ocu; On želi samo vaše srce .... On želi da Mu se obraćate u svako doba, On želi da Mu povjerite vaše nevolje i s vjerom očekujete Njegovu pomoć. Jer On vas ljubi kao što otac ljubi svoju djecu .... On vam želi dati život u vječnoj slavi, tako da se morate pročistiti tokom vašeg zemaljskog postojanja te stoga morate na sebe uzeti križ i patnju.

A vi u svakom trenutku trebate misliti na to da je Isus Krist nosio Svoj križ, kako bi ljudima umanjio patnju, i tko svoj križ na Zemlji podatno nosi, taj takoreći nosi križ za svog Spasitelja i Iskupitelja. On sudjeluje u Kristovom činu spasenja već na Zemlji. No nikada patnja nije veća od Pomoćnika .... a ako postanete malaksali, Otac u nebu će vas opet osnažiti, samo ako Ga istinski zamolite da vam pomogne ....

Učinite svaku žrtvu iz Ljubavi prema Njemu, i to će vam jednog dana tisuću puta biti nagrađeno. Ali ne bojte se svijeta .... Jer Bog je veći od svijeta .... Božja moć seže do tamo gdje ljudska moć zakazuje. I ako vi Boga zazovete za pomoć, On će vam ju i pružiti, jer Njegova beskrajna Ljubav određuje Ga i na to da vam povremeno pošalje patnju kako bi zadobio vaša srca a vi ušli u duboku povezanost s Njim, Koji je Otac svih vas ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

BLAGOST I STRPLJIVOST .... UČINAK NA BLIŽNJEGA ....

B.D. 1910 from 10. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Da bi se odgajalo u blagosti i poniznosti, čovjek si mora zamisliti dušu bližnjega koja se nalazi potpuno u bijedi uslijed krivo usmjerene volje; i onda mora biti spreman pomoći toj duši. Vi ljudi trebali biste si uvijek zamišljati zarobljeništvo duše, onda ćete stajati pred takvim ljudima prepuni suosjećanja i gledat ćete da djelujete naspram njih sa svôm Ljubavlju i strpljenjem, kako biste navodili njihovu volju, olabavili okove duše i tako joj podarili veću slobodu. Međutim, nestrpljivost i naglost pojačavaju krivu volju i u duši stvaraju uvijek samo veću bijedu. Jer samo dobra i Ljubavna nastojanja pobuđuju u bližnjemu dobre akcije i jedino tako može biti pomognut u nevolji svoje duše.

I duša je zahvalna svima onima koji su joj pomogli da otpusti okove, jer sada će joj biti uvijek sve lakše da preusmjeri volju ka dobru, dok se ovojnica oko duše podebljava kada joj bližnji prilazi s neljubaznošću, jer to samo proizvodi tvrdoglavost, pa čak i neprijaznost. Čim duša osjeti otpuštanje okova, također se i njezin otpor smanjuje prema onome koji joj čini dobro. Jer okovi su nasilje od strane protivnika, koji ipak mogu biti oslabljeni putem volje za dobrim. Kada čovjeku bude ponuđena Ljubav i strpljenje, onda se također i volja usmjerava ka dobru, jer joj čini dobro sve ono što ima svoje izvorište u Ljubavi, jedino mora također prepoznati Ljubav kao takvu.

Ali nestrpljivost i naglost nikada neće dozvoliti podrazumjeti Ljubav i čak će izazvati uznemirenost u bližnjega. Ovo uzrokuje duši ogromnu nevolju. No, vi imate mogućnost da odagnate tu nevolju i vašim bićem, kroz Ljubav, dobrostivost, strpljivost i blagost učinit ćete da izbiju nježne reakcije, i tako ćete doprinjeti oslobađanju duše od zloćudnih sila.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

ZVIJEZDE .... RAZLIČITA SNAGA SVJETLOSTI .... NJIHOVA SVRHA ....

B.D. 1919 from 16. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Koje određenje imaju beskrajne zvijezde (planete) ljudima je nepoznato, i objašnjenje je moguće jedino dati u vjeri i prihvatiti ga kao Istinu samo u vjeri, jer ne može se pružiti dokaz, sve dok čovjek pripada Zemlji. Zvijezde imaju istu misiju kao i Zemlja .... da duhovnim stvorenjima daju daljnje mogućnosti za razvoj, jedino što su od Zemlje toliko različite i u svojoj 'vrsti' potpuno drugačije, no služe istoj svrsi, a to je da nezrela bića uzdignu u više stanje zrelosti. A taj zadatak je uvijek presudan za sastav i uređenje svakog nebeskog tijela.

Svaka zvijezda je dakle prvo naseljena od takvih stvorenja kojima su još potrebna djela stvaranja pošto im još nedostaje duševne zrelosti. Vrsta i način djelatnosti tih bića na zvijezdama van Zemlje ne može se ljudima objasniti. No ona se potpuno razlikuje od zemaljskog zadatka stvorenja (Zemlje), pošto taj zadatak zahtijeva materiju, dok su druge planete tvorevine na kojima niti vladaju zemaljski zakoni, niti se od stvorenja koja ih nastanjuju zahtjevaju poslovi koji bi sličili onima na Zemlji.

Samo što čovjek zamišlja nešto slično sve dok ne može zamisliti ništa drugačije. Tako da ljudima jedino na ovaj način može biti dano objašnjenje, i Božja je volja da se i o tome čovječanstvu da objašnjenje .... Dokle god vam oko seže, vidite Božje tvorevine, no ne vidite duhovno što je unutar njih skriveno. To duhovno prolazi beskrajne stanice prije nego se pridruži Onome iz Kojeg je proizišlo.

(16 Svibanj1941) Prolazak vidljivim djelom Božjeg stvaranja, duhovnome je dovoljno da bi mu opet povratilo stanje savršenosti, u kojem je u početku bilo, onda ne treba daljnju školu duha. U kraljevstvu svjetla može se skupljati sa isto tako zrelim duhovnim stvorenjima i time se sve višlje razvijati.

No bezbrojne duše ne koriste zemaljski život onako kako bi mogle, pa onda Zemlju napuštaju u nedovoljnoj zrelosti i nesposobne su ući u kraljevstvo svjetla. Njima onda mora biti pružena jedna daljnja mogućnost za razvoj, jer Božje stvaranje beskrajno je veliko, i stanica za razvoj duha uistinu ima dosta.

Svaka stanica odgovara stanju zrelosti duša, koje se onda u njoj nastanjuju. One (stanice) se razlikuju jedna od druge jedino u jačini svjetla, što znači one su manje ili više svijetle jer je svjetlosna snaga svake zvijezde ovisna o zrelosti bića koja je nastanjuju, pošto je njihov stupanj zrelosti odlučujući za zračenje svjetlosti koje primaju.

Postoje planete koje su lišene svjetla, pošto je nastanjuju stvorenja potpuno bez znanja, i koja nisu voljna primati svjetlo, što znači, ona se njima ponuđenim podukama zatvaraju. No, znanje je svjetlo .... Te planete bez svjetlosti najgušće su naseljene, pošto sa Zemlje odlaze bezbrojne duše koje u sebe nisu primile nikakvo duhovno znanje, tako da one mogu biti 'pridružene' jedino onim planetama gdje je još mrkli mrak.

Međutim, tamu obično doživljavaju kao patnju, tako da postoji mogućnost da žude i traže svjetlo .... I onda se razvoj nagore može dogoditi i kod tih duša, i one mogu biti premještene u nešto svjetlija područja, što će reći, na planete koje posjeduju niski stupanj svjetlosne snage.

Međutim, za sve zvijezde važi isti zakon .... da su stvorenja aktivna u Ljubavi .... jer to donosi svjetlo, što znači, tim stvorenjima aktivnim u Ljubavi tada pritječe svjetlo u obliku znanja. Postoje planete koje posjeduju nezamislivu snagu svjetla. Dakle tamo su duše koje su se kroz način života mio Bogu i njihovo služenje u Ljubavi dovele u stanje visoke duševne zrelosti ili su se trudile na drugim planetama ponoviti njihovu propuštenu zemaljsku priliku i koje su sada nositelji svjetla, dakle svjetlo neprestano dobijaju i mogu ga razdjeljivati.

Ta duhovna stvorenja ne trebaju mjesto stanovanja u vidljivim tvorevinama. One su tada svojim visokim stupnjem zrelosti osposobljene stvarati i oblikovati, što sad i čine sebi na blaženost. Rezultat je da su t(akv)e planete ispunjene nadasve dražesnim tvorevinama. To nisu zemaljske tvorevine, dakle materijalni i čvrsti oblici, nego oni odgovaraju samo za boravak stvorenja u duhovnim predjelima, kao što ni bez-svijetle planete ne nastanjuju materijalne tvorevine, no i pored toga su perceptibilne tim stvorenjima, pošto je tamo prisutno sve što ta stvorenja u svom tamnom stanju žude.

Pred njihovim duhovnim očima nastaju i zemaljske tvorevine, jer njihova volja, njihova žudnja za tim, čini da te tvorevine postanu vidljive, bez da su prisutne u materijalnoj stvarnosti. A to za stvorenje predstavlja muku, nalaziti se u čežnji za nečim, no nikada to pred sobom ne imati opipljivo i osjetljivo, nego jedino u mašti. Time mu biva jasna prolaznost zemaljskoga, tako da žudnju za tim automatski uči nadvladavati, jer bez da je ona nadvladana, stvorenje nikada ne može ući u svjetlosne sfere.

Ali u stanju savršenstva, stvaranje i oblikovanje stvari nešto je drugo .... To su duhovne tvorevine, koje nemaju nikakve veze sa stvarima koje su zemaljski poželjne. Tako da su razne planete boravišta za duše koje su napustile Zemlju i koje se nalaze u različitim stupnjevima zrelosti. A postoje milijuni i milijarde zvijezda (planeta) tako različite jačine svjetlosti, da uistinu svaka duša pronalazi boravište koje odgovara njezinom stupnju zrelosti, kako bi se mogla dalje razvijati, tako da je samo volja stvorenja presudna za to hoće li ona razvoj na gore prevaliti u kraćem ili dužem vremenu.

Bog ne napušta niti jedno stvorenje ni izvan Zemlje, znači i u onostranomemu uvijek iznova pruža mogućnost za razvoj. No neiskorišteni zemaljski život nikad se ne može skroz nadoknaditi .... jer jedino na Zemlji stvorenje uz ispravnu upotrebu volje može postići stanje potpunosti, koje mu donosi najveće nasljedstvo nebeskog Oca .... 'Dijeteštvo' Božje ....

Postoje beskrajno mnogi stupnjevi blaženstva, koje stvorenja prolaskom kroz razvoj nagore u zvijezdama mogu postići. No nikad neće moći uživati to blaženstvo koje je 'spremljeno' za dijete Božije. Za to je Bog čovjeku dao život na Zemlji, kako bi si on, sve dok ima slobodnu volju, čime mu snaga i milost beskrajno stoje na raspolaganju, mogao izboriti najuzvišenije .... biti dijete Božije .... Jer što to znači ne možete pojmiti .... No i pored toga morate bez znanja o tome živjeti zemaljski život, kako bi ste se u potpuno slobodnoj volji već na Zemlji trudili postići 'sjedinjenje' s Bogom, kako biste jednom postali najblaženija stvorenja u vječnosti.

Amen

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

UTJEŠNE RIJECI ....

B.D. 1923 from 18. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Poslušajte Rijec utjehe: ostanite srcani/odvažni i snažni u boli, ne posrcite/teturajte u vašoj vjeri, uzmite utocište u molitvi i ne smatrajte se napuštenima, cak ako se vaš svijet prijeti raspasti .... Vjera pomice planine, i što vam se cini nemogucim je ucinjeno mogucim kroz cvrstu vjeru (Matej 17:20; 21:21), i ako Me zazivate za pomoc prepuni povjerenja, vaša molitva nece ostati neuslišena. Životna staza svakog covjeka je predodredena, otud ju on mora putovati buduci o tome zavisi sazrijevanje njegove duše. On bi zasigurno putovao ovom stazom voljno i radosno kada bi znao njezinu nužnost i agonije u onostranom ako bi na Zemlji bio pošteden ove staze. Prema tome nikada ne uzimajte u obzir vaše zemaljske nevolje, jer one ce proci. Uzmite u obzir bekonacno dugo vrijeme u vjecnosti, koje bi bilo daleko više bolno bez patnje koju ljudsko bice mora otrpjeti na Zemlji. I zato ne dozvolite sebi postati depresivnima zbog patnje i tuge, umjesto toga, postanite snažniji u vjeri u Mene Koji vas ljubim i prema tome cesto moram bolno intervenirati u vašem životu kako bi vas spasio za vjecnost. Nikada ne zaboravite da Sam Ja vaš Otac, vaš prijatelj, vaš brat i zaštitnik .... I dodite k Meni sa svim vašim problemima (Matej 11:28), izrucite sebe voljno i bez otpora Mojem vodenju i doista cete biti dobro vodeni. Samo ne dopustite da vas sumnje muce, suprotstavite im se sa vrlo dubokom vjerom i nadom .... jer Moja je Rijec istina, i ako vam Ja obecam Moju pomoc, ne trebate se bojati.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

DOPUŠTENJE ZLA .... „IZBAVI NAS OD SVEG ZLA ....“

B.D. 1925 from 19. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Bez Božanske volje ništa se ne može dogoditi na Zemlji, dakle ova volja mora biti izvorno položena u temelj svega što se događa, bilo to dobro ili zlo. Čak i ono što ljudi čine jedan drugome, ne bi bilo ostvarivo, ako bi Božanska volja ovo spriječila. A ipak, bilo bi pogrešno tvrditi da Bog želi zlo, zato što On dopušta da se ono dogodi. Ono nikako ne nailazi na Njegovu suglasnost, ali Bog ne sprječava volju čovjeka u tome da se slobodno razvija, i tako može odlučivati. Posljednja faza utjelovljenja može biti prevaljena jedino u ovoj slobodi volje, stoga ova ne smije biti ograničena, što bi međutim bio slučaj ako bi svako zlo djelo, prije nego bude izvršeno, bilo spriječeno. Jer onda bi postojalo jedino dobro u svijetu, ali čovjeku bi bila oduzeta mogućnost napredovanja. Izvršitelj će tako tek rijetko biti spriječen u tome da djeluje prema vlastitoj volji, osim ako bi to bio čovjek koji se bori, koji moli Boga da ga Božja Ljubav štiti od nepromišljenih akcija. Inače će mu biti zajamčena sva sloboda volje, čak i ako privlači na sebe mnogo zemaljske patnje. Stoga to treba smatrati višim od Božjeg dopuštenja (odobrenja), budući da Bog Svoju volju ne suprotstavlja. Ovi događaji su više prouzrokovani ljudskom voljom, kojoj Bog ne postavlja ograničenja. Djelo stoga može biti sprovedeno, ali ne treba uvijek biti učinkovito. Kako zlo djelo utječe na čovjeka, jedino je Božanska volja i ovisi o potrebi za sazrijevanjem duše onoga, na kojeg se zlo djelo odnosi. Što više čovjek teži duhovnoj zrelosti, to će biti manje učinkovite sve radnje koje je zla ljudska volja namijenila bližnjemu. Stoga će trebati odgovarajuće više patiti onaj tko nema nikakvo duhovno nastojanje, no neznatno će dojmljen ostati čovjek kojemu je važno njegovo spasenje duše. I tako Božja volja preinačuje sve stvari u njihovom učinku (posljedicama), primjereno stupnju zrelosti ljudi. Stoga u konačnici, ono što je rođeno iz zle volje, služi također kao odgojno sredstvo, opet primjereno volji čovjeka da se dopusti odgajati, budući da je duhovno stremeći čovjek sam svjestan manjkavog stanja njegove duše, te moli Boga za postignuće svoje duševne zrelosti, te posljedično također ponizno prihvaća ono što mu je poslano, što ipak nikada ne opravdava zlu volju onoga, koji zla djela na bližnjemu dovodi do izvršenja. Bog ne sprječava protivnu silu da koristi sva sredstva kako bi oslabila ljudsku volju ili ga potaknula na zlo djelovanje .... On ne sprječava samog čovjeka, da čini ono na što ga nagoni volja. Ali, On štiti Svoje pred žestokim napadima onih koji su pod utjecajem protivnika .... On ne sprječava zla djela, nego ljudima daje potpunu slobodu .... Ipak, čovjek nije nikada izložen neobuzdanim napadima bez zaštite. Njegova vlastita volja može ublažiti ili čak potpuno dokinuti učinke (posljedice), ako se on okrene Onome koji je Gospodar nad svime. Njegova volja sama dostaje da okrene svako zlo od njega, te On to također i čini, ako on iskreno moli: „Izbavi nas od sveg zla ....“

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

NAVJESTITELJI BOŽANSKE RIJEČI .... GDJE SU DVOJE ILI TROJE ZAJEDNO ....

B.D. 1926 from 19. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Vi Me trebate slijediti, i stoga podučavati Ljubav, i svojim životom biti dobar primjer vašim bližnjima. Ovo je Moja zapovijed koju Ja dajem svima onima, koji Mi žele služiti, da vi razdjeljujete Moju Riječ, i sami vodite način života prema Mojemu primjeru. I onda će Evanđelje iznova ustati, Moja Riječ će iznova oživjeti u srcima ljudi, kojima vi objavite Moju Riječ. Samo je jedna Istina, i ovoj vas Ja podučavam, tako da ju vi možete proslijediti (dati dalje) drugima, koji nose žudnju za Istinom. A, ako vi sami živite u Ljubavi, na vama će se ispuniti obećanja: odnosno, živite li vi prema Mojoj Riječi, onda zaista i mora doći do ispunjenja svega što sam vam Ja obećao. A, po ovome ćete vi prepoznati Istinu, da sam Ja Sam u Riječi s vama, koji Me žudite. Gdje su dvoje ili troje okupljeni u Moje Ime, tamo sam Ja među njima. I, Ja usmjeravam vaše misli, Ja vam polažem Riječi u usta, tako da vi sada govorite jedino ono što odgovara Mojoj volji, tako da vi, dakle, objavljujete Čisto Evanđelje vašim bližnjima, da vi njima predajete Čistu Istinu. A, budući je to Moja volja, da se Istina iznova pojavi među ljudima, i da bude rasprostranjena, Ja upućujem Moje učenike, i obučavam ih za prave navjestitelje Moje Riječi .... Kada se to dogodi, vi, koji Mi služite, morate ispuniti vašu misiju. Ona se sastoji u tome da vi govorite bez straha, tamo gdje samo jedan jedini čovjek žudi Moju Riječ, da njegovo malaksalo tijelo ojača, čim bi on htio primiti hranu za svoju dušu. Vrlo skoro će doći vrijeme, kada ćete vi započeti ovu misiju. Vi ćete se tada morati potpuno povjeriti Meni, budući će vas svijet htjeti spriječiti u vašim nakanama, ali Ja vam dajem snagu da se oduprete, i onda vi trebate govoriti kako vam srce nalaže (daje) .... Jer, Ja Osobno sam s vama, i Ja ću zaista znati spriječiti da vi kažete nešto različito od onoga što Ja želim, od ( ....nečitko, op.urednika) je vječna Istina .... A, onda će vas progoniti zbog Mene .... vi ćete biti prezreni, morat ćete patiti zbog Mojega Imena, a ipak vas to ne smije spriječiti da gorljivo radite, da se zauzimate za Moju Riječ. Jer, tko vas slijedi, on također sudjeluje u Djelu Otkupljenja, jer i on nastoji spasiti dušu bližnjega od vječne propasti. A, ako vi vršite djela Ljubavi, i uzvraćate zlo dobrim, vi ćete također osvojiti srca onih koji su prethodno bili neprijateljski raspoloženi prema vama. I oni će također prepoznati Istinu onoga što vi, Moje sluge na Zemlji, objavljujete čovječanstvu. I tako će Moja zajednica biti sve veća, jer će ljudi osjetiti snagu Moje Riječi, i ovu Moju Riječ više neće htjeti propustiti. Oni će ju prihvatiti gladnih srca, i bez oklijevanja će napustiti staro vjerovanje, zbog ove dragocjene Riječi, koju vam dajem Ja Osobno, kako biste Me vi navijestili ljudima.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

NAGONI PRED-STADIJA PRESUDNI SU ZA KARAKTER ....

B.D. 1933a from 25. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Sadašnja faza ljudskog postojanja približno je jednaka stanju duhovnoga u svakoj izvanjskoj formi, i doista će se suština (entitet, bit, postojanje)) uvijek trebati boriti sa otporima, koji su u njoj još najmoćnije prisutni, tako da se čovjek u zemaljskom postojanju mora boriti protiv loših nagona u sebi. Oni su sada izuzetno snažno razvijeni, što više je postojanje (entitet, bit, suština)) imalo priliku sebe iživljavati u pripremnom stadiju. Ti nagoni pred-stadija sada također otiskuju svoj pečat postojanju, odnosno, čovjek se sada mora posebno snažno boriti protiv takvih nagona .... dok čovjek koji je prethodno voljno izvršio svoj zadatak, i posljedično se već nalazi u izvjesnom stanju zrelosti, uživa lakši način života. Volja da služi, suštinu čini sukladno tome slobodnom, čak i ako je još zatvorena u jednom omotaču. A ova, sada neopiruća suština, oživljava jednu formu, koja čak i izvana već nosi obilježje voljnosti bića. Stoga će izvanjska forma uvijek biti takva, da se već otuda može zaključiti stupanj zrelosti duše. U utjelovljenju kao čovjek, sada će se udružiti uvijek takve duševne supstance koje imaju istu suštinu; odgovarajuće će sada biti i borbe na Zemlji, jer su ujedinjene mnoge duševne supstance i na biće utječu na potpuno isti način kao i u prijašnjoj formi. Što prije biće nauči prevladati svoje nedostatke, to manji će otpor ono pružati, i tako može već u pred-stadijima biti strpljivo, voljno i revno .... No ukoliko ono u sebi zadrži neki nagon, onda će i kao čovjek trebati jednako trpjeti pod njim, a to je presudno za njegov karakter.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

NASLJEDNOST/HEREDITET .... NAKLONOST .... RODITELJI ....

B.D. 1933b from 29. svibanj 1941, taken from Book No. 28

Kurs života ljudskog bića korespondira sa njegovom prirodom, to jest, mane/pogreške i nesavršenstva prianjaju uz njegovu dušu od kojih on sebe treba osloboditi tijekom njegova zemaljskog života. Ove mane/pogreške i nesavršenstva nisu iste u svakoj osobi budući je svaka supstanca duše prethodno živjela u različitoj izvanjskoj formi bilo u mineralnom, bilo u biljnom ili pak životinjskom kraljevstvu) u kojoj su se izvjesne dobre ili loše osobenosti razvile do većeg ili manjeg stupnja. Posljedično tome će ljudske prirode također biti prilično različite i isto tako potrebuju različite metode učenja da bi promicale što je dobro u njima i prevladale što se može smatrati kao neprikladno ili loše. Bilo bi sada potpuno pogrešno pretpostaviti kako su trenutku njihovog utjelovljenja na Zemlji sve duše jednako oblikovane. Postoje u stvari mnoge različitosti i ljudsko biće pripisuje te razlike među bićima ‘nasljednosti/hereditetu’. Izvanjski doista može izgledati kao da bi djeca morala prihvatiti izvjestan teret tijekom kursa njihovog života, naime osobenosti njihovog bića koje mogu biti ili od pomoći ili na smetnju njihovom duhovnom razvoju ali za koje se oni ne bi mogli smatrati odgovornima, budući oni rasuđuju/uvjeravaju kako njihov ‘genetski make-up’ nije njihova vlastita pogreška i da je prema tome potrebno više snage da bi se suzbile i prevladale te prirođene mane.

Ljudsko biće se mora boriti protiv svih njegovih mana i sebe poboljšati da postigne ili ‘da bi ostvario’) zrelost duše. I ako su osobiti/specifični instinkti prevladavajući u njemu on treba razumjeti kako ljudska priroda nije odlučena naklonošću/dispozicijom roditelja nego da je ljudsko biće bilo dozvolilo da baš te osobite/specifične slabosti i nesavršenstva postanu dio njegove prirode tijekom beskonačno mnogo utjelovljenja prije ljudskog stadija, tijekom kojih se biće osjećalo ugodno i nije učinilo ništa da bi sebe oslobodilo od tih mana i nedostataka. A sada na Zemlji ono može to iskreno željeti napraviti ali ima izvjesnu slabost. Ono gleda na svoj nedostatak kao na svoje ‘zakonsko pravo’ kao kad recimo sin jednog kralja, po svom rođenju, dobija pravo na prijestolje u kraljevstvu) budući ih smatra kao nasljedstvo bez svoje vlastite pogreške = čemu ništa sam nije doprinjeo). A ipak to je bila njegova vlastita volja pridružiti se za vrijeme njegova zemaljskog života ljudima čija priroda naliči njegovoj vlastitoj.

Baš ova sličnost prirode je privukla dušu u potrazi za utjelovljenjem, posljedično tome čovjek općenito govori o nasljednosti premda fizički roditelji nemaju udjela u prirodi dušâ koje su povjerene njihovoj brizi tijekom vremena na Zemlji. Otud se svaka duša sama treba nositi sa zadatkom višeg razvoja. Ovaj zadatak nikad ne može biti obavljen od strane drugog ljudskog bića, čak ni od strane fizičkih roditelja. Isto tako, roditelji nisu odgovorni za naklonosti njihove djece premda može izgledati kako djeca moraju otrpjeti roditeljsku nasljednost. Svako je biće odgovorno samo za sebe, iako ljudsko biće, dok je još pod brigom njegovih roditelja, treba biti podučeno da radi na sebi ili ‘da sebe unaprijedi’), budući svaka osoba sama mora ostvariti rad na njegovoj duši inače neće biti u stanju sebe osloboditi od svoje prošle krivnje grijeha = ovo se odnosi na mnoštvo grijeha).

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

VOLJA – MILOST .... (Primjedba na Filipljane 2:13) ....

B.D. 1937 from 3. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Dolazi do duhovnog zastoja kada je volja ljudskog bica preslaba da nadvlada prepreke. Nikakav daljnji napredak se više ne može napraviti. Premda sve ovisi o Božjoj milosti, ljudsko bice mora sudjelovati kako bi postao bogato blagoslovljen, on mora koristiti njegovu volju i uputiti molbu za snagom, onda ce on stremiti spram uzlaza. Nikakav put ne postoji koji iskljucuje volju ljudskog bica, i stoga on najprije mora aktivirati njegovu volju. Ni jedna osoba ne može biti oslobodena od ovog. Da je Božja milost bila namijenjena doci prva, ljudsko bice bi bilo oslobodeno od toga da aktivno koristi njegovu volju. I ovo je pogreška koja, zauzvrat, rezultira u daljnjim pogreškama. Božja milost i milosrde sasvim izvjesno zahvacaju osobu tako što mu osiguravaju svaku priliku za njegovo konacno izbavljenje. Jer to je nezamisliva milost s Božje strane da ljudsko bice može putovati stazom zemaljskog života kako bi Mu se iznova povratio .... Ali u stadiju slobodne volje, jedino slobodna volja je odlucujuca u pogledu toga da li on hoce ili nece primiti daljnje blagoslove; inace život na Zemlji ne bi bio probni period (za iskušavanje njegove volje) ) kojeg ljudsko bice mora proci. Bog želi dostaviti na Zemlju Cistu Istinu. Stoga On mora razjasniti gdje su ljudi u krivu ili su pogriješili. On mora korigirati ono što je do sada bilo krivo shvaceno, jer On želi razdvojiti Istinu od neistine. Ako se ljudsko bice opire Božjem naporu da ga uvede u Istinu on takoder aktivno koristi njegovu volju ali na Bogu-protivan nacin i nikada ne može postati prosvijetljen. Bog je dao ljudskom bicu sposobnost da detaljno promišlja o stvarima i da donosi slobodnu odluku. Ovo je opet Božja milost, unatoc tome, slobodna odluka zavisi zauzvrat o volji ljudskog bica, stoga osoba mora željeti da Božja milost ostvari ucinak u njemu .... Njegova volja otvara srce da postane prijemciv za Božju milost, i njegova volja mora takoder iskoristiti Božju milost .... Ovo jasno shvacanje je ono što dozvoljava osobi da razvije osjecaj odgovornosti na prvom mjestu, dok dosad krivi stav da je ljudsko bice nesposobno uciniti bilo što bez Božanske milosti .... da ova motivira ljudsku volju na prvom mjestu .... slabi njegov poriv da bude aktivan. U tom slucaju se ne bi moglo govoriti o slobodnoj volji covjeka, ako bi Bog Osobno utjecao na ovu volju dostavljajuci Njegovu milost. Neogranicena sredstva pomoci su zasigurno na covjekovu raspolaganju, stoga je njemu olakšano dopustiti njegovoj volji da postane aktivna, ipak potonje mora biti ucinjeno od strane same osobe samovoljno (bez utjecaja drugog) ). Stvarna svrha života je za ljudsko bice da donese odluku za ili protiv Boga njegovom vlastitom slobodnom voljom .... Posljedicno, Bog nece nikada pospješiti ovu odluku odredujuci volju ljudskog bica, jer ovo bi doista osujetilo svrhu života na Zemlji. To je zašto su ljudi opetovano obaviješteni tako da ce obratiti pažnju i osloboditi sebe od onog što je pogrešno, i od onih ljudskih ideja i ljudskih tumacenja koja su postala pogrešna bez da se svjesno naumilo raširiti pogrešku. Ipak baš ovo tumacenje, da Bog Osobno odreduje volju ljudskog bica, nosi veliku težinu jer vodi do pogrešnog razmišljanja. Niti Božanstvo može biti pravilno prepoznato niti ono snaži osjecaj odgovornosti ljudskog bica .... On ce se naposlijetku jedino oslanjati na Božansku milost, koja obuzima osobu zavisno o Božanskoj volji .... koja tece ka njemu, pod uvjetom da mu je Bog naumio podariti milost. Ali u tom slucaju on ne bi mogao biti smatran odgovornim ako ne postigne cilj dan mu na pocetku njegovog utjelovljenja. Presudna pojedinost se može jedino pronaci (tj. ‘poenta ili bit svega je’) ) u slobodnoj volji; medutim, svatko tko spori slobodnu volju ljudskog bica smatra sebe za lutku koja je uvijek i zauvijek vodena od strane više Sile bez da u tome uzima ikakvog aktivnog sudjelovanja. Božja mudrost i Ljubav sprijecavaju ogranicavanje volje, inace bi viši razvoj bio nemoguc za ljudsku dušu i dug proces na Zemlji (kroz tvorevine tri kraljevstva prirode) ) bi bio nepotreban ako bi Božja volja odabrala stremitelje za Božjim kraljevstvom dostavljajuci im Njegovu milost, koju bi ljudi naknadno dohvatili i tako sigurno bili vodeni njome u nebesko kraljevstvo.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

„MJEROM KOJOM MJERITE MJERIT ĆE VAM SE ....“

B.D. 1940 from 5. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Puna mjera će biti dana onome koji ne mjeri zabrinuto kada je potrebno olakšati nevolju bližnjega. Jer ako ga potiče ljubav srca, tako da on to čini bez ikakvog osobnog interesa, on također ima pravo primiti Božansku Ljubav, a ona uistinu nije ograničena .... Bog uvijek želi dati, čovjek jedino treba učiniti sebe dostojnim Božanskog dara i učiniti isto, odnosno također biti voljan dati bližnjima.

Ali onaj tko brine da on sam može biti uskraćen, pa samo oskudno odmjerava bližnjemu, ne polaže pravo na dar od Boga, i bit će osiguran jednako oskudno, jer to je Božanska Pravda. Čovjeku je često dana prilika da se pokrene u Ljubavi, tako da sebe može učiniti dostojnim Božanskog udjela, budući bez toga čovjek ostaje jadno stvorenje, iako se izvanjski diči u oholosti, jer ako nema Božansku Ljubav, hodat će Zemljom nemiran i nezadovoljan, zato što mu nedostaje najdragocjenija stvar, kada mu nedostaje Ljubav.

A on ni sa okolnim svijetom neće doći u kontakt, jer samo Ljubav povezuje sve. Tko ne daje dragovoljno, mora očekivati da će jednom izgubiti sve što posjeduje, jer će mu biti oduzeto od Više Sile, što je samo sredstvo da ga se poduči Ljubavi, zato što on može primiti samo ako preda ono što mu je drago i vrijedno.

Tko svoju imovinu dijeli sa svojim bližnjim, tko je uvijek spreman dati, jasno će osjetiti Božju Milost, jer Bog ispunjava Svoje Obećanje, i sve što je voljno, stići će u Blagoslov ovog Obećanja; on će moći neograničeno primiti, nikad se neće trebati tjeskobno brinuti što mu donosi sljedeći dan. Jer Bog će uvijek biti tamo gdje je čovječanstvo u duhovnoj ili tjelesnoj potrebi. Bog želi dati, i On blagoslivlja one koji su već toliko zreli u Ljubavi, da se spremno lišavaju onoga što je naizgled neophodno za život na Zemlji, jer će Bog izobilno nagraditi one koji to čine iz Ljubavi prema bližnjima.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

BESPOMOĆNOST U ONOSTRANOM .... ZAKON

B.D. 1944 from 8. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Ako duša ne primi snagu, ostat će neaktivna. Ovo inertno stanje se može poboljšati jedino djelima ljubavi koje je duša nevoljna/nespremna vršiti kada sebe nađe u ovom bespomoćnom stanju u onostranom. Međutim, na Zemlji se ova voljnost može stimulirati Božjom Riječju. Ljudskom se biću može ukazati da su za njega djela ljubavi blagoslov, i on onda Božju Riječ može primiti k srcu ili ‘u srce’), može reflektirati o njoj i dobrovoljno odlučiti djelovati na dobrodušan način, pošto mu na Zemlji ne nedostaje snage činiti ono što želi činiti. Onda će duša primiti duhovnu snagu i unaprijediti svoj razvoj. Ali drugačije je u onostranom gdje bespomoćna duša ne može učiniti ništa doli željeti .... A da li će ili ne biće primiti snagu zavisi o njegovoj volji. Tako je duša u onostranom zavisna o pomoći više zrelijih bića, dok ljudsko biće na Zemlji može koristiti svoju volju bez pomoći duhovnih bića. Prema tome ljudsko biće ne bi trebalo ostati nezainteresirano/indiferentno spram toga da li će ostvariti svoj cilj na Zemlji u pogrešnom uvjerenju kako može ispraviti svoje zanemarivanje zemaljskog razvoja u onostranom. To je varljiva nada koju će gorko zažaliti jednog dana, iako stanje u onostranom nije u potpunosti beznadežno. Duša mora pretrpjeti užasnu patnju koju može sa lakoćom izbjeći time što najozbiljnije stremi uzdignuti se dok je još na Zemlji. Stanje bespomoćnosti je nešto strašno nesretno, to je stanje koje duša ne može popraviti kako hoće, radije, zavisna je o ljubavi drugih bića. A ta ljubav, koja korespondira sa njezinom vlastitom ljubavlju spram drugih duša koje pate, se ponekad sa poteškoćom percipira od strane duše.

Tako bezosjećajna/bezdušna duša može provesti vječnosti u svojem bespomoćnom stanju bez da joj priđe brižno biće ako ustraje u svojoj sebičnoj ljubavi, ako se jedino brine za sebe i svoju sudbinu bez suosjećanja za sudbinu drugih duša. U skladu sa Božanskim zakonom ona ne može primiti ono što nije voljna dati drugim dušama, a njezina sebična ljubav spriječava da joj svjetlosna bića pristupe i donesu olakšanje. A pošto je nevoljna davati ili sebi pomoći njoj se također ne može ništa ni dati niti joj se može pomoći. Najgore od svega, njoj ne može biti dana Božja Riječ koja bi mogla otkloniti dušino duhovno sljepilo pošto je Božja Riječ svjetlo, a kao rezultat njezine neljubaznosti duša je i dalje nesposobna prihvatiti svjetlo. Na Zemlji je, međutim, Riječ Božja ponuđena čak neljubaznim ljudima, jer to je Božja Milost spram izgubljenih duša na Zemlji koji ju mogu prihvatiti ili odbiti sukladno njihovoj volji .... Dok je biće u onostranom dotaknuto od strane Božje milosti jedino u onoj mjeri koliko je slobodno željeti i stimulirati blagonaklone misli u sebi, nakon čega će ono također primiti snagu. Ipak mnoga je duša toliko otvrdnula da ne može imati blagonaklone misli, i onda je to jedna nepodnošljiva situacija koju sama nije sposobna dokončati.

Ove su duše međutim okružene sa su-patnicima koji mogu zapaliti njihovu ljubav, i na taj način oni mogu poboljšati njihovu situaciju bilo kada ako sebi dozvole voljeti .... jer čak i najmanja odluka kako će pomoći njihovim su-patnicima će im dati snagu. Čim primjete ovaj upliv snage oni još više postanu korisni/predusretljivi, i ova volja za pomaganjem drugim dušama rezultira u unutarnjoj sreći, i onda su oni prevladali bespomoćno stanje, stanje potpune inertnosti. Od ove točke nadalje oni također mogu primiti Božju Riječ, to jest, svjetlosna bića podučitelji im mogu prići i otkriti Božje zakone i zašto se oni trebaju poštivati/ispunjavati. Zatim trebaju započeti poduke svjetlosnih bića tako da neobaviještene duše mogu primiti svjetlo i snagu, to jest, znanje koje onda mogu predati dalje sa ljubavnom brižnošću da bi poboljšali sudbinu patničkih duša. Ali takve bespomoćne duše su mogle ostati bez pomoći vječnostima, i ovo bi se stanje moglo sa lakoćom izbjeći ako bi ljudsko biće na najbolji način iskoristilo svoje prilike na Zemlji sa ciljem da u onostrano uđe sa zrelošću koja će mu dati svjetlost i snagu i omogućiti mu da bude blaženo aktivno u duhovnom kraljevstvu.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

SPAŠAVANJE DUHOVNOGA .... SVJETLONOŠE .... ZNANJE- SVJETLO ....

B.D. 1947 from 11. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Kad se čovjek odluči za Boga, njegov zemaljski zadatak već je ispunjen, jer od tog trenutka on živi u volji da služi Bogu i da slijedi Njegove zapovijedi, čak i kad je ta volja često još oslabljena i čovjek često još griješi. No, svojom žudnjom da se podredi Božjoj Volji, njegov nekadašnji otpor protiv Boga time je postao nevažan, on je prepoznao svoje porijeklo i žudi nazad, i slobodna odluka tad je pala.

Tad mu pak na raspolaganju stoje sile koje snaže njegovu volju i umnažaju njegovu spoznaju, a te snage su već postale jedno s Bogom, posljedično tome on je obuhvaćen Samim Bogom i više ne može pasti natrag u staru krivnju grijeha, krivnju pobune protiv Boga .... Bogu se predao u slobodnoj volji i tad Mu ostaje vječno predan. Pad nazad je nemoguć, jer konačno sjedinjenje s Bogom je cilj kojem čovjek tada svjesno teži.

I tad je svaki čas na Zemlji sazrijevanje .... umnažanje svjetla, znanja, i to se izražava u umnoženoj Ljubavnoj aktivnosti, u spasilačkoj Ljubavi .... Ako se je i sam čovjek oslobodio od volje protivnika, onda je njegova daljnja aktivnost spašavanje bližnjih, a drugi zemaljski posao čini mu se bez svrhe i smisla, a rad na duši bližnjega predmetom je svih njegovih kontemplacijā i nastojanjā. I tek sada on izvodi najvrijedniji rad .... priključuje se onostranim svjetlosnim bićima i aktivan je u izbavljanju ....

A tko sudjeluje u djelu spasenja već na Zemlji, taj radi sa Bogom i za Njega .... njegova volja kao i njegov posao biti će blagoslovljeni. To doduše zahtjeva veliku Milost, no ona čovjeku i pritječe, pa on tad može i savladati svaki zadatak pred koji je postavljen.

Spašavanje duhovnoga znači mjenjanje dotadašnjeg mračnog stanja u svjetlo .... tama duha je neznanje, a svjetlo je znanje .... posljedično, nespašenom duhovnom mora biti pruženo znanje kako bi ga se dovelo u stanje prosvjetljenosti.

E sad, taj zadatak ne može ispuniti čovjek koji i sam još ne nosi svjetlo, čak i ako raspolaže velikim zemaljskim znanjem. Stoga je bez ikakvog značenja to u kojem zemaljskom stupnju znanja se nalazi čovjek koji se na Zemlji želi aktivirati spasiteljski .... znanje koje on želi predavati dalje, nema ništa zajedničko sa zemaljskim znanjem. Radi se o Božanskim mudrostima, koje on treba prenositi bližnjima, no one mogu biti primljene jedino od čovjeka koji se prije toga oblikovao tako da može primiti svjetlo iz Boga.

Taj je onda uistinu radnik u vinogradu Gospodnjem, jer nastoji pretvoriti neplodnu zemlju u onu koja daje plod. On se na određeni način trudi duše učiniti prijemčivima za silu iz Boga, on im se trudi dostaviti duhovno znanje, te na taj način stanje mraka među ljudima okretati u svjetlo.

A kako je to krajnji cilj utjelovljenja na Zemlji, razumno je da mora biti dobro i ispravno sve što pridonosi tome da se među ljudima širi svjetlo. I stoga će biti blagoslovljena ona volja koja je usmjerena tom velikom zadatku .... ona će biti osnažena i oživljena, tako da čovjek može izvesti ono što je sebi postavio kao zadatak. Isto tako su i svjetlosna bića u onostranom upućena na to da im pruže svoju podršku, gdje god je potrebno .... čovjeku na Zemlji dostaviti snagu i njegove misli neprestano upravljati na taj veliki zadatak, kako zemaljski svjetlonoša ne bi poklekao u svom poslu. Jer spasenje duhovnoga smisao je i svrha zemaljskog života.

A Bog u svojoj mudrosti zna za duhovno stanje svakog čovjeka, i On će onoga koji se želi spasiteljski aktivirati uistinu opremiti Svojom silom i obasut će ga Milošću, jer njegova volja da sa Bogom bude spojen, osposobljava ga za posao na Zemlji koji odgovara Božjoj Volji. Njegov Duh puše kroz njega, i opremljen svjetlom i snagom .... znanjem i silom .... ovaj će svlada(va)ti svoj zadnji zemaljski zadatak i Gospodaru privoditi duše, dakle uistinu biti aktivan kao radnik u vinogradu Gospodnjem ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

SAMOUBOJSTVO .... SUDBINA U ONOSTRANOM

B.D. 1951 from 13. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Staza tijela se mora odhodati do kraja, to jest, svako biće također mora iskusiti utjelovljenje kao čovjek. Zemaljska staza koja tome prethodi se ne može promišljeno/namjerno skratiti ili prekinuti. Međutim, u stadiju slobodne volje čovjek je sposoban iskoristiti svoju slobodnu volju i prema tome također promišljeno/namjerno okončati svoj zemaljski ljudski život bez da bude spriječen. Ali posljedice takvog miješanja u Božansku volju su strašne. Takva osoba je i dalje nezrela, to jest, ona je bez spoznaje ili ne bi poduzela takav korak koji ju lišava velikog blagoslova .... biti u stanju poboljšati svoj karakter dok Bog Osobno ne okonča njezin život. Pri svemu tom, ona će u onostranom postati svjesna svoje bijedne/nesretne akcije i njezina grižnja savjesti će biti neopisiva.

Ako je Božja volja okončati život, nezavisno o tome da li je osoba još mlada i nespremna za vječnost, onda Bog prepoznaje nužnost toga i kraj zemaljskog života je čin milosti, ili da bi se spriječila pogibelj za dušu ili da bi se toj duši ponudila mogućnost u onostranom koja će uzdignuti njezino stanje zrelosti u kratkom vremenskom periodu. Nasilno završavanje života je, međutim, duhovno veliki korak unazad, jer biće je iznenada bez snage da sebe poboljša/unaprijedi i ovisi o milosti svjetlosnih bića ili ljudi, što znači, ako joj oni ne pomognu ona će zauvijek ostati na istom nivou nesavršenstva. Duša u onostranom najprije mora ovo shvatiti što će inicirati neopisivo stanje žalosti. Ali ako je duša voljna ona će iskoristiti svaku mogućnost da bude od pomoći, pa ipak će njezinu borbu riječima biti isuviše teško opisati. Na neki način, ona u onostranom mora nastaviti trpjeti zemaljske patnje koje je htjela izbjeći; iste stvari koje je htjela odbaciti su i dalje priljepljene uz nju i muče je užasno.

Pa ipak Bog nije nemilostiv čak prema duši koja je zanemarila/omalovažila Njegovu volju, pod uvjetom da duša nije u potpunosti tvrdoglava. Nakon određenog vremena, za kojeg se duši čini da traje vječno, bit će joj također dani zadaci u onostranom koji će olakšati njezinu situaciju. I onda će ponovno morati iskoristiti svoju volju. Ako se složi sa time da pomogne dušama koje pate u onostranom ona će uskoro primjetiti očigledno poboljšanje svojih okolnosti. Ali lako se može dogoditi da to bude nakon vremena kojeg je Bog odredio njezinom stvarnom zemaljskom životu, tako ispada da ona naposlijetku ne bi samovoljno skratila svoj zemaljski put i morala bi i dalje otezati u stanju patnje u onostranom, koje je na Zemlji smatrala nepodnošljivim, dok se Bog ne sažali na dušu.

Iz tog razloga je njezino miješanje u Božju volju bilo u potpunosti besmisleno; ona je sebe lišila milosti da u potpunosti sazrije na Zemlji ali na nikoji način nije okončala kušnje/mučenja zemaljskog postojanja. Posljedično tome, takve su duše žaljenja vrijedne, jer će uzeti jako dugo vrijeme dok ne budu iskupljene a svjesnost da je Božji blagoslov bio odbačen je tako bolna za dušu da se u onostranom nalazi u žalosnom/bijednom stanju. Takvim dušama su ljudske molitve posebno potrebne. Jedino ljudska ljubav na Zemlji može olakšati njihove muke i dodijeliti im snagu da poboljšaju svoju sudbinu tako što će koristiti svoju volju, ukoliko je duša u onostranom spremna biti od koristi i na taj način, nakon prividno beskrajno dugog vremena, će biti u stanju promijeniti svoje mračno prebivalište koje je, razumljivo, njezina sudbina dok nije spašena Božjom ljubavlju i milošću.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

DJELOVANJE DEMONSKIH SILA .... NEOPHODNOST BOŽJE INTERVENCIJE

B.D. 1960 from 19. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Još samo malo pa ćete se (pri)sjetiti Mojih riječi, koje Sam izgovorio na zemlji, da će se svijet u svakom pogledu naći u kaosu. Uskoro ćete spoznati kuda vodi nedostatak ljubavi među ljudima. Ako imate još iskricu ljubavi u sebi, prepoznat ćete moć protivnika, koji huška sve, i nagoni jedne protiv drugih. Njegovo djelovanje je demonsko i, stoga, također i ljudi postupaju demonski u svojoj mržnji. I tako se Ja uplićem, kako bi putem prividnog kaosa ipak ponovo uspostavio red sa ciljem da bi čovječanstvu ukazao njegovo stvarno odredište.

Kada ljudi u svom sljepilu sve uništavaju, onda je djelo uništenja od gore neophodno tako da bi se nepravda jasno razotkrila i kako bi je čovječanstvo kao takvu jasno prepoznalo. A biti će velika nevolja, i u toj nevolji će se (za)molbe ljudi uzdizati do Oca na Nebesima, što je svrha Mojeg uplitanja, kako bi Me ljudi tražili, kako bi Me se opet sjetili i kako bi u Meni potražili utočište. Jer, to se više ni na jedan drugi način ne može postići, samo teška nevolja ljude navodi na to da krenu putem prema Meni, i samo najgorča muka još može promjeniti čovječanstvo.

Ali, Moj duh će biti uz sve one koji su Mi vjerni. Oni će Me prepoznati u svemu što se događa, i vjerno će očekivati Moju pomoć .... I umjesto Mene će govoriti i pokušavat će uvjeriti ljude u životne zablude i upućivat će ih k Meni. I tada ću Se i Ja njih sjetiti, već s obzirom na njihov stav prema Meni. Poslat ću utjehu i pomoć tamo gdje se i samo jedna vjerna misao uzdiže ka Meni. Moju ću ljubav usmjeriti svima onima koji spoznaju svoju nepravdu i koji tada zazivaju Moje ime, preklinjući Me. Jer, Ja volim Svoja stvorenja i jedino želim njihovo spasenje iz najveće opasnosti .... iz opasnosti koja je daleko veća od zemaljske patnje koja se nadvija nad njima. I Ja ću Svojim duhom prožeti sve one koji su Mi spremni služiti, kako bi mogli ispuniti svoj zadatak i kako ne bi poklekli u svojoj vjeri kada pristigne vrijeme nevolje ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

'DUH BOŽJI PUŠE GDJE ON HOĆE ....'

B.D. 1963 from 21. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Duh Božji puše gdje On hoće (Ivan 3:8)). Ove Riječi se iznova mogu lako pogrešno protumačiti, budući da djelovanju Duha u čovjeku prethodi Božanska volja i to može lako dovesti do pretpostavke da nije čovjek, već Bog odlučujući za primanje mudrosti Božje. Ipak Božja volja jest temelj svega što postoji i što se događa. Tako da Božanska volja također mora dati odobrenje, kada se Duh Božji sjedini s duhovnom iskrom u čovjeku za poduku i prijenos duhovnih Istina. Zbog toga će volja Božja biti dakako prva pretpostavka, kada se očituje Duh u čovjeku bez njegove volje, ali nije u Božanskoj volji poticati u čovjeku dužnost koja se ispunjava samo kroz duhovno djelovanje. Duhovno djelovanje ne može nikada i stoga nije nikada postignuto u prisilnom stanju, duhovno djelovanje ovisi jedino o čovjeku i zahtijeva jedan izuzetno visok stupanj zrelosti. Prvo mora prethoditi jedno samo-oplemenjivanje, ali njemu opet teži ljudska volja, koju Bog opskrbljuje Svojom snagom i Svojim blagoslovom. Duhovno djelovanje ovisi o naklonosti čovjeka prema Bogu.

Oni koji se bune na Njega, koji idu protiv Njegovog milosnog vođenja kroz potpuno nasuprotnu volju Božanskoj volji, takvi nikada neće zamijetiti u sebi djelovanje Duha. Stoga mora uvijek postojati čežnja za Bogom, čovjek se mora pozitivno postaviti naspram vječnog Božanstva, onda ujedno i Duh Božji može postati djelatan u njemu. A zatim Bog nanovo odabire one ljude koji su spremni činiti što im On objavi kroz Svoj Duh. On odabire one koji su podobni kao sredstvo (prikladna alatka)), jer moraju upravljati određenom funkcijom. I opet je ljudska volja odlučujuća u širenju onoga što je osoba primila, jer kada se Duh Božji očituje, On želi govoriti kroz te ljude svim drugim ljudima. Primatelj Božanske Riječi je glasnik Onoga Koji daje Svoju Riječ čovjeku. Ipak, ne razumije svatko ovaj zadatak i sprovodi ga, dajući svojim bližnjima ugodan dar s Neba. A Bog poznaje volju ljudi. Duh Božji se dakako izlijeva na svakoga tko za Njime intimno čezne, i njegovo razmišljanje će biti dobro vođeno, ali gdje On djeluje s dokazima za spasenjem i blagoslovom čovječanstva, gdje ljudi moraju jasno prepoznati da se Duh Božji spušta na voljno zemaljsko dijete, ovdje Bog Osobno odabire nosioca Božanskoga Duha. On izlijeva Božanski sadržaj na one koje smatra dostojno prijemčivim posudama i koji su svojevoljno podredili vlastitu volju Njegovoj volji. Doduše, volja je Božja da se svi ljudi oblikuju tako da budu dostojni Njegova dara, ali volja čovjeka često odlazi svojim stazama, a takvi nisu prikladni kao Božja alatka. No, Bog Koji poznaje sva srca, ipak će se objaviti gdje naiđe na raspoloživost za služenje Njemu i tako će Duh Božji puhati onamo gdje Bog hoće.

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel

BOŽJA RIJEČ .... 'DAJTE BOGU ŠTO JE BOŽJE' .... VLAST ....

B.D. 1967 from 25. lipanj 1941, taken from Book No. 28

Što je Bog do sada dao ljudima bilo je prihvaćeno samo od onih koji su u sebi nosili izrazito jaku potrebu za Istinom; jer tī to priznaju kao Božju Riječ. Posljedično tome, čista Božja Riječ rijetko će se probiti. U doba nedaće i nevolje Božja Riječ spušta se na Zemlju .... U vrijeme kad ljudima treba donijeti utjehu, kad im treba dati snagu za zemaljski život.

No čovječanstvo ju odbija ili ravnodušno prolazi pored nje. Ono ju ne uvažava i stoga ona na njemu ne može postati djelotvorna. Bog se u Svojoj bezgraničnoj Ljubavi uvijek iznova Osobno u Riječi spušta na Zemlju. On se želi ljudima približiti, Sam Sebe njima dovesti do svijesti, On želi s njima govoriti i prenijeti im snagu, no oni zatvaraju svoja srca i ne dopuštaju Mu da uđe.

I zato jad na Zemlji postaje sve veći. Patnja će rasti do neizdrživosti, doći će vrijeme najveće bijede, kako bi ljudi kroz to došli prisebnosti i onda tražili Boga, da im On pomogne. A onda će Božja Riječ kod svakoga od njih pojedinačno nalaziti ulaz te tako i postajati djelotvorna u Svojoj punoj snazi.

Bezbrojne su mogućnosti kako je ona njima ponuđena .... kako od čovjeka čovjeku tako i u izravnoj vezi s Bogom, ukoliko čovjek prisno i ponizno vodi razgovor sa najvišim Bićem, Čijim stvorenjem se on osjeća. To primanje Božanske Riječi je uistinu najbolje, no ono zahtijeva jednu određenu duševnu zrelost kao preduvjet, tj. moralo je prethoditi stremljenje samo-oplemenjivanju prije nego je čovjek sposoban u sebi čuti Božji glas.

No samo rijetko čovjek se oblikuje u skladu s Božjom voljom, a zato se i samo rijetko direktno čuje Božanska Riječ .... Zato ljudi trebaju slušati one putem kojih Bog Svoju Riječ njima prenosi, i oni dakle trebaju primati tu Riječ putem posrednika, jer uvijek to ostaje čista Božja Riječ, koja je blagoslovljena Njegovom snagom .... I oni se uvijek trebaju jedino potruditi živjeti sukladno toj Riječi .... Tada će oni vrlo uskoro misaono biti podučeni i vođeni tako da misaono mogu prihvatiti sve Mudrosti iz Boga.

Božanska Riječ biti će melem u najtežim vremenima, biti će okrjepa i utjeha onima kojima prijeti slom, biti će sidro koje je posljednji spas kad je životna lađa u opasnosti od potonuća. Jer iz te Riječi izvire sva snaga .... I kako god da se svijet postavi u odnosu na tu Riječ, nikada ju neće moći uništiti ili učiniti nedjelotvornom .... Jer ona je nešto duhovno, što nikada ne može biti žrtva propasti. Ona se misaono može prenijeti ljudima i posljedično tome nedodirljiva je svakoj zemaljskoj vlasti.

Božanska Riječ ima vječni rok trajanja, i tko ju prihvati kao najviše dobro i prisvoji si ju, taj će si isto tako osigurati život vječnog trajanja, jer duhovno dobro je neprolazno, i tko ga posjeduje, jednako je tako neprolazan .... Sve mjere od zemaljske strane nikada ne mogu dotaći samu Božju Riječ, ali itekako mogu ljude učiniti bezvoljnima da ju prihvate, i oni onda na izvjestan način sami sebe zakidaju za najveće blago ako oni od Božanske Riječi odustaju zemaljskih pogodnosti radi ....

Ono što je usmjereno protiv Boga i Njegovih zapovijedi, to je od protivnika ubačeno ljudima, i nikada nije za slijediti, čak i ako je to naredba od strane zemaljske vlasti .... Dajte Bogu što je Božje (Matej 22:21) .... a svjetovni zahtjevi trebaju biti ispunjavani ukoliko oni nisu protivni Bogu ....

Ono što se od vas zahtijeva od strane vlasti, to trebate činiti, ali ako je usmjereno protiv Boga ili Njegovih zapovijedi, vi trebate poslušati Onoga Koji je nad svime, jer On je vaš Gospodar, Kojemu je sve podloženo .... A Božanska Riječ traži Ljubav .... Ljubav prema bližnjemu .... i svi postupci, koje činite, trebaju biti rođeni iz Ljubavi.

No ako se zahtijeva drugačije, zakonodavac nije ljudima dan od Boga, nego si je uzeo vlast, koja mu međutim može biti oduzeta, ako se on ne podlaže Božanskoj volji .... Bog je Vlast Koja je jedina za priznati, a zemaljska vlast, koja Božansku volju ispunjava, i od Boga će biti podupirana u svim njenim mjerama i postupcima. Na svemu što ona započinje počivati će vidljivi blagoslov. I duševni i duhovni razvoj prema gore moći će se primijetiti tamo gdje upravlja takva vlast .... jer ona doslovno radi s Bogom ....

No onda kao najsigurniji pokazatelj mora smjeti biti razdjeljivanja i čista Božja Riječ, mora se moći njegovati duhovno zajedništvo, ljude koji su istog usmjerenja međusobno mora vezati stanje mira, i snaga Božanske Riječi mora svugdje među čovječanstvom biti djelotvorna, tj. ljudi koji prihvaćaju Riječ, moraju biti u najužoj povezanosti s Bogom i živjeti u Ljubavi, tj. neprestano biti aktivni u Ljubavi ....

AMEN

Prijevodima rukovodi Lorens Novosel