New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 3180 - 3275

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Vsebina

3214 - ZNAK DUHOVNEGA RAZVOJA NA VIŠJE....

3223 - ČAS KONCA.... ZNAMENJA....

3238 - OPOZORILA.... (JANEZ 14).... PREBIVALIŠČE V SRCU....

3239 - "IN PEKLENSKA VRATA JIH NE BODO PREMAGLA..."

3244 - POZNAVANJE SAMEGA SEBE.... DELO NA DUŠI.... MILOST.... PONIŽNOST....

3257 - »IN PELJI NAS PREKO (NE VPELJI NAS V) SKUŠNJAVE....«

3272 - ZAPOVED LJUBEZNI DO BLIŽNJEGA.... SAMOLJUBJE....

ZNAK DUHOVNEGA RAZVOJA NA VIŠJE ....

B.D. 3214 from 7. avgust 1944, taken from Book No. 42

Znak duhovnega razvoja na višje je ta, ko se človek več ne zadovoljuje z užitki, ki mu jih ponuja svet, tamveč teži k višjemu; da mu svetovno znanje ni zadostno, temveč on premišlja o stvareh, ki presegajo svetovno znanje. On želi prejeti razlago o vsemu, kar se nahaja izven zemeljskega, ker ga zemeljsko ne zadovoljuje več; in tako on teži(hrepeni) ....

On sedaj v enaki meri premišlja o samemu sebi. On izvaja strogo samokritiko na sebi in svojimi mislimi ter postopki (delovanji); on si prizadeva, da se oblikuje do popolnosti. In na takšnega človeka bo ravno tako delovala Božja Beseda. Ona pada na dobro zemljo; človek jo sprejema; on o njej premišlja in se trudi živeti po njej. Čim se namreč on začenja ločevati od sveta in njegovih užitkov, čim on teži k višjemu znanju, mu bo Božja Beseda ponujena na zanj najučinkovitejši način;on pa jo spoštuje in si prizadeva živeti po njej.

In tako se počasi začenja sprememba njegovega bitja. Začenja se duhovni razvoj na višje; duša začenja dozorevati in človek izpolnjuje svojo zemeljsko nalogo. Pred tem pa se mora(najprej) zgoditi odrekanje svetu in njegovim užitkom, preden se v človeku prebudi spodbuda za pravo(vredno) življenje, preden on postane duhovno dejaven preko resnega premišljanja in težnje k Bogu, ker je oboje istočasno nemogoče.

Človek, ki še vedno pripada svetu, slabo posluša učenje, ki mu ga prinaša človek z višjim znanjem, ker ga svet preglasi. In človek, vse dokler ga svet vabi in privlači, ne najde zadovoljstva v duhovnih stvareh. On ni žejen znanja in ne hrepeni po Resnici.On nima nikakršne spodbude, da bi izpopolnil svoje bitje; on svojo pozornost usmerja edino v/na svet, kateremu tudi popolnoma daje svoje telo, da mu služi.

In on zaradi tega ne usmerja pozornosti na Božansko Besedo. Ona je zanj le prazen glas; sprejema jo le z ušesi, toda niti malo ne prodre do srca in ne aktivira njegove volje, da bi delal na samemu sebi. On se ne zaveda svoje nepopolnosti, temveč se zaradi svojega ponosa ima za stvaritev, ki je močna in silna, čeprav pa on ne bo nikoli sposoben, da seta sila in moč manifestirata.

Njegova duhovna težnja se začenja šele takrat, ko se on zaveda svoje nepopolnosti, kar pa zopet pogojuje, ali on premišlja in preverja samega sebe. Vendar pa je človek, ki ljubi svet in njegove dragocenosti (nepomembnosti, brezvrednosti, igračke, neumnosti), še vedno daleč od tega, da bi izvajal samopreverjanje, ampak je njegovo življenje naglica in hlepenje po zemeljskih dobrinah. In on si prizadeva, da vse dobi od zunaj;in na svoje notranje bitje ne usmerja pozornosti, da tako zaradi tega tudi ne spoznava samega sebe, kakor tudi ne nujnosti spremembe samega sebe, svojega bitja (narave) in svoje volje. On ostaja ne enakem duhovnem nivoju tako dolgo, dokler on sam ne iztegne svojih rok, dokler se on sam ne potrudi živeti življenje v skladu z Božjo voljo; tedaj pa se on ločuje od sveta in išče vezo z duhovnim kraljestvom ....

Kolikor bolj(globoko) je človek v duhovnem razvoju, toliko bolj goreče on dela na samemu sebi. Cilj je namreč približevanje k Bogu, kar pa predpostavlja prilagajanje Bitju Večnega Božanstva in zato oblikovanje samega sebe v Ljubezen. Človek, ki teži k Bogu, prepozna svojo manjkavost, svojo veliko oddaljenost od Boga, zaradi česar si prizadeva spremeniti sebe. Čeprav pa je on uspešen edino takrat, ko on ne misli edino na sebe, temveč ravno tako poizkuša vplivati na bližnjega, da on začne delati na samemu sebi. On se namreč oblikuje v Ljubezen, če se on z Ljubeznijo posveča svojemu bližnjemu, če mu on pomaga z nasvetom in delovanjem tam, kjer je on preveč slaboten.

Čim človek živi edino svoje življenje (samo zase), čim si on prizadeva zgraditi edino svoje lastno duševno življenje, potem je v njemu še vedno preveč močno samoljubje, ki pa mu ne prinaša napredka. In zato mora duhovno delovanje ravno tako pritegniti velik krog (ljudi), ker čim človek resno teži k svoji popolnosti, on ravno tako želi komunicirati: on želi to, k čemur se mu zdi, da je vredno težiti, ravno tako podeliti tistim, ki jih on ljubi.

In tako bo on delal za Božje kraljestvo, četudi se on nima za Božjega služabnika .... On bo komuniciral oz. izražal svoje duhovno razmišljanje. In on si bo prizadeval priključiti bližnje;on jih bo tako pritegnil k enakemu prizadevanju. On sam jim bo pokazal primer preko Ljubezen-skega delovanja i jih spodbudil na Ljubezen-sko delovanje. On bo predstavnik Kristusovega Učenja, Božanske Besede, čim on spodbuja ljudi na Ljubezen-sko delovanje.

In tako on sam dozoreva preko tega, ko skrbi za bližnje. On se oblikuje v Ljubezen; in on bo uspešen, ker bo on imel znanje, ki ga bo osrečilo in muznova dalo spodbudo na razdeljevanje, čim si on želi delati z njim. Duhovno delo predpostavlja znanje; in duhovno delo opravlja človek, ki si prizadeva, da svoje bližnje vodi po poti Ljubezni. On jim mora namreč obenem tudi predstaviti blagoslov Ljubezni. On jim mora razložiti, zakaj mu Ljubezen pomaga. On jih mora podučiti, kar pa lahko naredi edino takrat, ko ima tudi on sam to znanje.

To je potek razvoja na višje: da človek preko Ljubezen-ske dejavnosti pride do sposobnosti, da sprejme znanje, da to znanje uporabi tako, da si ga prizadevaprenesti na bližnje; in on preko tega ponovno (z)raste, da torej lahko zabeleži napredek v duhovnem razvoju. Vendar pa človek ne sme nikoli skrbeti edino zase, ker on potem ni dejaven v Ljubezni do bližnjega. On je potem edinole razumsko dejaven (aktiven) oz. trudi se dozoreti, pri čemer pa mu primanjkuje dejavnosti(sodelovanja) srca, zaradi česar duša ne more dozoreti, ker ona lahko pride do višine (napredka)edino preko nesebične Ljubezni do bližnjega.

AMEN

Prevod Lorens Novosel

ČAS KONCA .... ZNAMENJA ....

B.D. 3223 from 16. avgust 1944, taken from Book No. 42

Prelomnico bodo zaznamovali svetovni dogodki, kot je zapisano. Toda duhovno stanje (človeka) je vzrok za vse, kar se dogaja. Dogajanje na zemlji je samo posledica duhovnega padca, to pomeni, da nizko duhovno stanje določa vsa dogajanje na Zemlji, saj morajo vsi ljudje trpeti, da bi dosegli še možno izboljšanje svojega duhovnega stanja.

In v bedi in stiski, ki gre po Zemlji, v grozodejstvih, katerih povzročitelji so ljudje, v velikanskem uničenju, v katerem se izraža tudi človeška volja, morate prepoznati duhovno dno in potem poskrbeti, da bo to najprej popravljeno, preden lahko pričakujete, da se bodo zemeljski dogodki in odnosi obrnili v za vas znosno stanje. Trpljenje se lahko umiri le takrat, ko si sleherni človek prizadeva svoje življenje usmeriti k Bogu všečne načine, ko se trudi delati na sebi in svoji duši in je zato pripravljen živeti ljubeče življenje. Šele takrat se bo zemeljska stiska umirila in prišlo bo do izboljšanja. Začel se je poslednji čas in ne bo več dolgo trajal, duhovnega razcveta na tej Zemlji ni več pričakovati, ker človeštvo ne prepozna, na kako nizki stopnji živi, in se zato niti ne spreminja. In zato bi se moral posameznik truditi, da reši sebe in svojo dušo, preden pride konec.

Posameznik se na sebi lahko zelo dobro loti te duhovne spremembe, edino kar mora storiti je, da mora želeti, da raste v spoznanju in da izpolni namen svojega zemeljskega življenja, samo Bogu se ne sme popolnoma upreti, da je torej dostopen za nauke, ki so mu bili predani po božjih poslancih in bo bogato obdarjen z milostjo, kajti Božja pomoč je zagotovljena vsakemu, ki prav razmišlja in ima voljo priti k Njemu. In zato je Bog preko vidcev in prerokov vedno kazal na čas konca, ljudi je opozarjal na znamenja, da bi se posameznik zamislil, spoznal resničnost tega kar je zapisano in nato upošteval vse nauke, ki so mu bili posredovani po Božji ljubezeni. Ker je vsak odgovoren zase; in tudi če se ves svet pokvari in propade, se posameznik lahko reši, lahko se izogne neizogibni kazni, ker lahko odloča o sebi, ker lahko gre na pot k Bogu takoj, ko ga k temu žene njegova volja. In njegova volja je svobodna .... lahko se obrne k Bogu prav tako enostavno, kot se lahko obrne stran od njega .... In zato bi po znamenjih časa moral človek prepoznati veliko nevarnost, v kateri je njegova duša, če se ne spremeni, še preden pride konec. Zato Bog ne določi točnega časa, da bi človek lahko takoj začel s preobrazbo samega sebe; zato ga obiščeta trpljenje in stiska, tako da postane premišljen in se mu zdaj lahko ponudi možnost pridobivanja spoznanja. Kajti samo razmišljujočega človeka je mogoče učiti, sicer gre vsaka lekcija mimo ušes .... Do konca bo minilo le malo časa, a ta čas je še vedno mogoče dobro izkoristiti, če človek misli resno doseči svoj cilj. Lahko zelo hitro napreduje, lahko izkoristi povečano milost zadnjih dni in s tem dozori v veliko krajšem času, vendar se mora vneto truditi in svoj duhovni razvoj postaviti pred vse zemeljske napore. Delati mora na sebi, kot da bo vsak dan odpoklican z Zemlje; zaupati se mora vsem dobrim silam in se jim tako rekoč pustiti voditi; obrniti se mora k Bogu s srčno ljubeznijo in biti izjemno ljubeč do bližnjega.

Potem lahko odstrani kazensko sodišče od sebe s tem, da pripada čredi tistih, ki bodo premeščeni pred koncem .... Njihov napačen način življenja bo predstavljen neštetim ljudem, obveščeni so o bližnjem koncu, vendar se ne ozirajo na namige in konec jih bo presenetil, ker se ne ozirajo na znamenja časa, imajo samo zemeljski um in niso dostopni nobenemu duhovnemu vodstvu in navodilom. Posledično tudi ne skrbijo za svojo odrešitev, ker zanikajo življenje po smrti. In to so tisti, ki privlačijo konec, ki so duhovno tako zaostali, da bi prej govorili o obratnem razvoju kot o zastoju, in ki torej dajejo neposredni povod za preoblikovanje Zemlje. Ker ne vzpostavijo nobene povezave z dobrimi silami, so odprti za delovanje slabih sil, katerih cilj je te duše oddaljiti od Boga. In te sile so uspešne, ker so vse misli in stremljenja ljudi samo povečanje zemeljskega premoženja, telesnega blagostanja in posvetnih radosti in užitkov. In zato ta Zemlja v svoji sedanji obliki preneha obstajati in čeprav ljudje sami niso neposredno vpleteni v njeno uničenje, so še vedno razlog za to, ker je njihov način življenja popolnoma v nasprotju z Božjo voljo in zato je prišel čas, ki pripravlja konec njihovemu življenju.

AMEN

Prevod Janko Žagar

OPOZORILA .... (JANEZ 14) .... PREBIVALIŠČE V SRCU ....

B.D. 3238 from 31. avgust 1944, taken from Book No. 42

Vaše srce mora biti čisto in brez odpada (smeti, nečistoč), če Me vi želite sprejeti vanj. In zaradi tega se morate vi truditi, da sebe oplemenitite in da v sebi nosite edino dobre misli. Vsak nečastni (sramotni) občutek (kretnja, nagon) mora ostati daleč stran od vas. Vi se morate edni do drugih obnašati v miroljubnosti in Ljubezni; ne smete dovoliti nikakršni jezi in nikakršnemu sovraštvu, da buhti v vas. Vi morate biti vedno pripravljeni pomagati in vašo moč izkoriščati za delovanje v Ljubezni. Vi morate pogosto ostajati v molitvi in se ravno tako spomniti mrtvih; prakticirati morate usmiljenje in z vsem potrpljenjem prenašati slabosti bližnjih, in ne smete imeti želje postavljati se (med seboj tekmovati, važiti se), temveč služiti v ponižnosti ter blagosti, kjerkoli lahko naredite neko Ljubezen-sko delo. Vi boste namreč edino tedaj Meni enaki, če se trudite, da Mi v vsemu sledite, ko nenehno delate na sebi in odložite vse napake (grehe, pomanjkljivosti, pregrehe) ter slabosti. Potem lahko Jaz vzamem v posedovanje vaše srce, v vas prebivam in delujem .... To pa je že na Zemlji ogromna blaženost; ko Sem namreč Jaz Osebno v vas, ne obstaja več nobene težave, nobenega zemeljskega trpljenja in nobene bolečine .... Ko namreč vaše telo ničesar več ne (ob)čuti, se pojavlja edino še občutljivost (sočutje) zaradi/do ljudi, ki še niso dosegli visoke stopnje zrelosti, katera bi dovolila Mojo prisotnost. In zaradi tega Jaz nisem na očiten način prepoznan, ampak zemeljski otrok, ki je izpolnil pogoje, da bi lahko užival v Moji prisotnosti, čuti Mojo bližino in je izjemno blažen. On me sliši in je srečen zaradi Mojega glasu .... Čeprav pa si vsak človek lahko priskrbi to srečo, če si goreče prizadeva doseči popolnost; če naredi vse, da bi osvojil Moj užitek in svoje srce oblikuje v Ljubezen. Potem Me namreč brezpogojno pritegne k sebi, in Jaz vzamem prebivališče v njegovem srcu ter nikoli več ne odidem iz njega. Toda če imate v sebi pomankljivosti in se ne trudite, da bi se jih rešili, postavljate oviro Meni in Mojemu delovanju, in potem za vedno ostajam nedosegljiv za vas. Vi si morate resno želeti in prositi od Mene moč, da bi namero pripeljali do izvršitve, in morate narediti vse, da napredujete v vašem razvoju. Morate se preverjati (v sebi) in odstranjevati vaše napake (grehe, pomanjkljivosti, pregrehe). Morate se zoperstaviti z dobroto (tekmovati v dobroti) in si nenehno prizadevati, da se izpopolnite. Potem vam bo Moja Ljubezen dala podporo in pritekala vam bo moč .... in vaše prizadevanje bo uspešno. Vi lahko Mene Osebno sprejmete v vaše srce, kar pa pomeni blaženost že na Zemlji in večno zedinjenje v duhovnem kraljestvu. Zedinjenje z Menoj vam namreč odstranja vse zemeljske težave. Omogoča vam, da ste svobodni in močni; odstranja vam zemeljsko težino in vam odpira znanje, katero vas osrečuje ter vas spodbuja na ekstremno Ljubezen-sko dejavnost. Potem vam namreč Moj glas še naprej zveni in Jaz vas učim ter določam vse vaše poti, vaše postopke, vaše misli in vašo voljo. Vendar pa vas Jaz ne prisiljujem, temveč vaše srce, ki Mi je prostovoljno ponujeno, v sebi nosi enako voljo, če je popolnoma podrejeno Moji volji; in zaradi tega človek ne more več misliti in hoteti drugače .... toda biti eno z Mojo voljo je ogromna blaženost .... Zaradi tega z vso svojo gorečnostjo stremite k temu zedinjenju z Menoj! Delajte na sebi in se oblikujte v Ljubezen tako, da Sem Jaz lahko v vas v vsej polnosti tako, da Jaz lahko vzamem prebivališče v vaših srcih, da tako vi ne boste več sami in zapuščeni .... tako, da vas Moja Ljubezen lahko osreči in da vam lahko priteka Moja moč, da tako po zemeljski poti ne hodite več sami, temveč da imate v Meni nenehnega Spremljevalca.

AMEN

Prevod Lorens Novosel

"IN PEKLENSKA VRATA JIH NE BODO PREMAGLA..."

B.D. 3239 from 31. avgust 1944, taken from Book No. 42

"In peklenska vrata jih ne bodo premagala..." majhna čreda mojih vernikov, ker Mi bodo ostali zvesti tudi v največji zemeljski stiski; njihova vera bo tako globoka in neomajna, da jih bodo celo sile teme neuspešno pretresale in ne bodo uspele zmagati nad njimi. Kajti tisti, ki so Moji, me bodo imeli za poveljnika vojske in celo pekel bo nemočen proti meni, čigar moči sicer ni za podcenjevati. Močna vera pa je kot zid, ki se upira vsem napadom, in vsi tisti, ki imajo to močno vero, pripadajo Moji cerkvi... Kdorkoli veruje Vame z vso svojo močjo, se mu ni več treba ničesar bati, ne glede na to, s katere strani lahko pride. Res je, da so vedno sile zla tiste, ki skušajo omajati to trdno vero in potrebna je volja za upiranje. Kdor pa stoji v veri, ta pozna tudi Mojo ljubezen in Mojo vsemogočnost, zato se ne boji nobenega nasprotnika, premaga ga z Mojo močjo. Kdor pa veruje, ve tudi za Mojo ljubezen in Mojo vsemogočnost, in zato se ne boji nasprotnika, temveč mu pogumno stopi naproti, premaga ga z Mojo močjo. Toda svojo moč črpa iz vere Vame, ve, da sem Jaz ob njegovi strani, zaupa v Mojo pomoč in Jaz bom nagradil njegovo globoko vero... Moja pomoč mu je zagotovljena. In tako bodo verniki prišli kot zmagovaleci iz zadnje bitke, preživeli bodo konec, medtem ko bodo neverniki poginili; čutil bodo moč vere in jo bo lahko dokazali tudi bližnjim, medtem ko bodo neverniki šibki in nemočni pred uničenjem Zemlje, česar pa se vernim ni treba bati, saj ostajajo nedotaknjeni, kjer tisoči in tisoči izgubijo življenja. Prej se bo odvijala tako surova bitka, da se bo res lahko govorilo o peklu, slednji ne bodo slavil zmage,  kajti ne glede na to, kako malo je vernikov, jih ni mogoče premagati, ker globoka, neomajna vera to preprečuje. Ker se vernik bojuje z Menoj in Jaz sem njegova najzanesljivejša zaščita ....

" In peklenska vrata jih ne bodo premagala..." To obljubo Sem dal Svoji cerkvi in Mojo cerkev sestavljajo globoko pobožni ljudje, ki stojijo v živem odnos z Menoj in ki bodo tudi vedno čutili Mojo bližino, ki Me prepoznajo v besedi in so zato tudi neustrašni, saj čutijo moč Moje besede in to besedo postavijo nasproti sovražniku njihovih duš. Še vedno bo srdito besnel, preden mu bo oblast iztrgana, in uporabil bo vsa sredstva, odprl bo vsa vrata in naščuval bo svoje pomočnike, da bi pripeljali človeka do padca; hotel mu bo vzeti zanesljivo vero, toda vsak trud bo zaman... Tisti, ki verujejo vame, so Moji otroci in ne bom jih zapustil v duševni stiski... Dajem jim in moč, da zdržijo, JAZ jim pomagam, da se še globlje povežejo z Menoj, čim bolj jih sovražnik želi ločiti od Mene. In neuspešno bo napadel obzidje, ki je trdna vera in (to) bo ostal za vse sile podzemlja, ki tega obzidja nikoli ne bodo mogle podreti, saj je zgrajeno na trdnih temeljih, na močni skali... Prepričane vera, ki jo je človek enkrat pridobil, ne more nikoli izgubiti. Ker Me prepričana vera prepozna, Mi zaupa in tudi gradi na Meni. In človek, ki je zanesljive vere, Me nikoli ne izpusti, zvest Mi je na Zemlji in Mi ostane zvest do konca, in moč podzemlja nima moči nad njim, niti najhujši pekel, oziroma princ podzemlja je nemočen proti tistemu, ki veruje vame, prosi za Mojo pomoč.

Amen

Prevod Janko Žagar

POZNAVANJE SAMEGA SEBE .... DELO NA DUŠI .... MILOST .... PONIŽNOST ....

B.D. 3244 from 4. september 1944, taken from Book No. 42

Človeško bitje se izpostavlja največji nevarnosti, če se preda občutku, da je zadovoljen s samim seboj, če se ima za visoko duševno razvitega in ne pozna sebe. Njemu namreč primanjkuje ponižnosti, katero pa bo on moral pokazati Bogu, če želi prejeti Njegovo milost, da bi se razvijal naprej. Samo nekdo, ki se ima za majhnega, bo težil k temu, da se povzpne. Samo nekdo, ki se čuti šibkega, bo prosil za moč; in če on v molitvi ponižno pride k Očetu, mu je lahko dana ta moč. Človeško bitje bi moralo nenehno delati na napredovanju samega sebe, kar pa lahko stori edino, če se ima za nepopolnega, če se zaveda svojih napak in slabosti ter jih poizkuša odstraniti. Za vsak korak k popolnosti se mora z naporom (trudom) izboriti, ker borba proti lastnim napakam in slabostim zahteva borbo proti samemu sebi, proti lastnim hlepenjem, človekovi težnji k svetu, k materjalnim imetjem, proti človekovim zlobnim instinktom (nagonom), ki duši otežujejo osvobajanje duha.

In ta borba ni lahka, vse dokler telo še naprej postavlja zahteve, ki onemogočajo njegovo duševno zrelost. Vendar pa se mora človeško bitje najprej prepoznati (spoznati). On mora vedeti, da Bog zahteva celotno (popolno) spremembo v Ljubezen; in on mora kontemplirati (globoko premišljevati), kaj pomeni ta sprememba v Ljubezen .... da se v osebi ne bi smela pojaviti nobena zla misel in zato nobena zlobna namera izvedena v delo, da mora biti vsaka kretnja človekovega srca častna in blaga, da se je potrebno boriti proti vsem slabim navadam in da se mora človeško bitje uriti, da postane blag, miroljuben, potrpežljiv, sočuten in ponižen. On se mora nenehno preverjati; in zopet bo vedno znova odkril slabosti in pomanjkljivosti, če to delo svojega napredovanja vzame resno .... on ne bo zadovoljen s samim seboj, vse dokler živi na Zemlji, ker on na Zemlji ne bo postal tako popoln, da ne bi bilo ničesar, kar bi lahko kritiziral (kjer bi lahko našel napako-nepopolnost). On, vse dokler živi, mora stremeti k popolnosti; in on bo zaradi njegove ostre samokritike edino to delal, vse dokler se zaveda njegove nepopolnosti in vse dokler je popolnoma odločen, da hodi po stezi vzpona .... In zato mora ostati v zelo globoki ponižnosti, sebe ter svoje delo imeti za majhne in celo še bolj iskreno prositi za dar milosti, da bo tako Božja moč tekla k njemu in mu omogočala, da izvaja delo izboljšanja njegove duše, ker Bog daje milost ponižnim (Jakob 4:6; 1 Peter 5:5).

AMEN

Prevod Lorens Novosel

»IN PELJI NAS PREKO (NE VPELJI NAS V) SKUŠNJAVE ....«

B.D. 3257 from 16. september 1944, taken from Book No. 42

Vi bi morali vedno moliti .... »In pelji nas preko skušnjave ....«, ko vas svet poizkuša spraviti v malodušje pri vašem duhovnem stremljenju, in vi ste tedaj v nevarnosti, da podležete njegovim privlačnostim. In ker ta skušnjava prihaja k vam, da bi okrepila vašo voljo, boste vi vedno predmet te skušnjave, da bi tako prikazali vašo voljo. In vedno boste uspešni, če najdete zatočišče v Božji zaščiti, če Ga (po)kličete za moč, da se tako uprete. Tekmec vas bo vedno znova poizkušal odtujiti od Boga; in njegovi načini izvedbe so nevarni, ker le ti izzivajo človeška čutila, zaradi česar se mora duša glede na to vedno boriti, da bi se mu lahko uprla. Kljub temu pa vam je Božja pomoč zagotovljena, če Mu zaupate in Ga rotite za Njegovo vodenje.

AMEN

Prevod Lorens Novosel

ZAPOVED LJUBEZNI DO BLIŽNJEGA .... SAMOLJUBJE ....

B.D. 3272 from 27. september 1944, taken from Book No. 42

Samoljubje mora biti zaustavljeno preko zapovedi Ljubezni do bližnjega, ker je le to za dušo smrt. Človek mora sebe ljubiti samo v majhni meri oz. on mora v tem pogledu pazljivo ravnati z darom Božje milosti tako, da on ščiti svoje življenje pred tem, da ga namerno oškoduje in da naredi vse, da bi ohranil to življenje, ker mu le ta ni dan brez razloga. Toda čim on samega sebe prekomerno ljubi, on ne uresničuje dejanskega namena zemeljskega življenja, ker samoljubje človeka ne obogatí, ampak ga vleče navzdol. Torej Ljubezen do bližnjega mora neizbežno zmanjšati samoljubje, in sicer v enaki meri, v kateri je prakticirana Ljubezen do bližnjega. Ker pa ima človek možnost, da Ljubezen do bližnjega prakticira na najbolj obsežen način, bi on kaj hitro lahko večkratno prehitel samoljubje; vendar pa, da bi bližnjemu storil dobro, je vedno potrebna borba (premagovanje samoljubja), ko Ljubezen v srcu človeka še ni prižgana v jasen plamen. Zaradi tega je Bog dal zapoved Ljubezni do bližnjega, ker človeku, ki ima v sebi to Ljubezen, ta zapoved ni potrebna. Vendar pa mora tam, kjer še vedno prevladuje samoljubje, človek preko zapovedi prejeti spodbudo, da bi premagal to prvo, in se mora na nek način najprej privaditi, da zaradi bližnjega manj pozornosti daje sebi. Če on samega sebe prisili na aktivno Ljubezen do bližnjega, celo če je to na začetku brez notranje spodbude, pa se bo v njemu vendarle kmalu prižgala Ljubezen, in on bo potem preko notranje spodbude izvajal dela Ljubezni, da bi pomagal ter osrečil .... Potem se samoljubje zmanšuje; vendar pa on na sebi uresničuje največje delo Ljubezni, ker rešuje svojo dušo, toda brez sebičnih misli, ker prakticira Ljubezen zaradi Ljubezni in zaradi dobrega .... In v njem obenem tudi raste Ljubezen do Boga, katera prihaja do izraza (se izraža) v Ljubezni do bližnjega .... Namreč ljubiti Boga z vsem srcem pomeni čuvati Njegove zapovedi (1 Janez5:3), Njegove zapovedi pa zahtevajo Ljubezen .... Ljubezen do vsega, kar je ustvarjeno od Boga, toda na nesebičen način, ker jaz-Ljubezen vedno zahteva za lastne koristi, in zaradi tega ni Božanska Ljubezen. Če se človek ne bori proti samoljubju, bo on nenehno nazadoval v razvoju, ker bo Božanska Ljubezen zanj ostala tuja, ker mu edino ona prinaša odrešenje. Jaz-ljubezen želi vse posedovati; ona teži edino k zemeljskim dobrinam in zaradi tega preprečuje duševni razvoj, ker bo edino tisti, ki daje (daruje), obenem tudi prejel. Vendar pa vsak, ki ljubi sebe bolj kot bližnjega, ne bo želel ničesar dati (podariti, razdeliti) in zato tudi ne bo mogel niti prejeti. Ker pa Bog meri v skladu s človekovo voljo za dajanjem, potem mora on najprej preko zapovedi prejeti spodbudo za dajanje; in kakor sedaj upošteva te zapovedi, tako bo on ravno tako vzet v poštev (bo oskrbljen) od Boga. In preko tega se bo on počasi privadil na dejavnosti (aktivnosti) Ljubezni, katera pa potem ravno tako lahko postane vse bolj nesebična, kolikor bolj on premaguje samoljubje. On šele tedaj prepozna blagoslov Ljubezni do bližnjega, ker ga le ta osreči, kolikor bolj ona prejme spodbudo iz srca, in toliko bolj se človek prebuja v življenje, medtem ko samoljubje naredi, da človek pade v duhovno smrt .... Ljubezen mora biti prakticirana, da bi duh v človeku postal živ. In zaradi tega mu je Bog dal zapovedi, ker je človek, če prevladuje samoljubje, vedno v nevarnosti, da se izgubi na nasprotni strani, medtem ko se on vse bolj približuje Bogu, kolikor bolj se odreka samega sebe tako, da premaguje samoljubje, ker mu Ljubezen do bližnjega prinaša nerazdeljeno (enotno, enovito) Božjo Ljubezen, katera ga zajema in se združuje z njim ter naredi, da je najbolj blaženo bitje že na Zemlji, kakor tudi nekoč v večnosti.

AMEN

Prevod Lorens Novosel