New Revelation recieved by Bertha Dudde

Proclamations No. 2020 - 2133

Please take special notice of the fact that God’s Words addressed to us are non-denominational.

The contents of this publication by no means intends to attract members of any Christian religious affiliation nor to recruit members into any other religious affiliation.

Its sole purpose is to make the present-day Word of God accessible to all people.

Between 1937 and 1965 Bertha Dudde was permitted to receive and record 9030 individual proclamations on a daily basis.

The publication of the proclamations was made possible due to the active support of the many friends of God’s New Revelation.

May this Word of God become a blessing to many people. (Also see B.D. No. 4015)

Distribution of the proclamations is very much desired. Only complete and unaltered proclamations must be passed on. (Also see B.D. No 8899)

‘He that hath My commandments, and keepeth them, he it is that loveth Me .... and I will love him, and will manifest Myself to him ....’ John 14, 21

The Publishers, Hans-Willi Schmitz and Wilhelm Wegers

http://en.bertha-dudde.org/

Autobiography of Bertha Dudde

At the request of many friends Bertha Dudde wrote the following biography in 1953:

I have been writing messages received through the inner Word since June 15, 1937. In answer to the many requests of my friends I will give you a picture of my earthly life, a short explanation of what I received spiritually, and my own feelings about all this.

I was born April 1, 1891, the second oldest daughter of an artist of Liegnitz in Silesia, today's Poland. I had a normally peaceful childhood, with six sisters in our parent’s home. I learned the cares of life at an early age. The desire to make money to help my parents made me learn the trade of a seamstress. As the financial needs of my parents continued, so did the burden, and in this way I made myself useful.

My parents belonged to different denominations. Father was a Protestant - Mother a Catholic. We children were brought up in the Catholic faith but never experienced pressure or force to follow the practices of the church so that each child in later years was able to pursue their own chosen course.

I myself was religious but could not accept the doctrine of the Catholic system although I respected the church. I could not represent something on the outside that my inner conscience had not accepted. So I did not continue to attend church, heard little preaching and had no knowledge of the Bible. I did not read any religious books or scientific literature and did not join any other group or religious sect.

Anyone knowing the Catholic teaching knows what a conscious struggle one finds himself in when he wants to release himself from it. I was not spared from this either. But the question as to what is the Truth and where it is to be found, remained.

Often when I prayed the Lord's Prayer I would beseech the Lord to allow me to find His kingdom. This prayer was answered in June 15, 1937, as I prayed quietly and waited for the inner voice. In this attitude I persisted often, for a wonderful peace came over me and thoughts which came to my heart, not my head, gave me comfort and strength.

Still I did not know that these thoughts were given to me until, in a strange dream I experienced something which later proved to be the Truth and caused me to write down these thoughts.

So on a certain day as I listened inwardly a stream of words came to me, which I wrote down. This was the first message I wrote which started like this: "In the beginning was the Word, 'a Te-Deum' to the Creator of Heaven and Earth."

Then came doubt, …. did you write this by yourself? In short, I have wrestled, prayed and gone through many struggles, but again and again the words came to me like a stream, a wisdom, which made me tremble. Then God Himself took away my doubts. He answered me and I acknowledged Him as our Father, in His Word. My faith grew, doubt diminished, and I received and wrote daily.

The contents of the writings were beyond my understanding. Phrases, which I had never heard of or read about, strange and scientific expressions and references continually came to me. Then came unheard of expressions of the Heavenly Father's Love giving refuge and providing enlightenment to all the questions of life.

The Words came to me in the following manner: After sincere prayer and a short period of composure I listened inwardly. Thoughts then followed coming to my mind, clearly, distinctly, and the words flowed smoothly always three or four, one after another, like writing a radio announcement or a weather report, slowly so that I could easily keep pace, writing line after line.

Now I write the words in shorthand as a dictation without having any constructive or intellectual part in it. I am in no way in a 'trance', nor do I even form the sentences, but it comes to me one word at a time, neither do I understand the context while I am writing the words down.

After days, sometimes weeks, I transcribe the shorthand writings into longhand without changing or correcting a syllable. Each dictation takes about half an hour. I must stress that this could not happen forcibly or in a state of ecstasy. It all takes place simply and consciously, without any excitement or influence of my own will. I can interrupt myself at any time and finish the sentence after hours or days without reading the previous writing the dictated words continue again.

My will is under no compulsion, all that I desire is to serve God and do what His will wants me to do.

I can truthfully say that I was led into this Truth, and these concepts were, in every respect, foreign to me. It was only after years that I found confirmation of what I received when I came to know the writings of Jacob Lorber. No one can imagine my joy when I discovered the literature of Jacob Lorber; ‘The Great Gospel of John’ and ‘The Youth of Christ’. Then I understood that other people were also given the Word of the Lord, that God had spoken to His children at all times and that God will continue to do this in His endless love and mercy.

I found in Lorber's writings the same as was given to me. I often could not understand the Word that came to me, but in His love the Heavenly Father gave me the explanation. How wonderful are the innumerable manifestations in which the Father displays His exceedingly great goodness.

It became clear to me that my limited education due to lack of money, and my lack of time to read good books or visit performances, became my advantage. I was now able to concentrate on my work from early morning to late at night, and each day I received that precious spiritual Word without knowing for whom I received it.

It is because of my ignorance of the Bible and the Catholic doctrine that I accepted the Word from above without resistance. In my experience, an earnest Catholic or Protestant whose knowledge is rooted in dogmatic theories is too much bound to dogma to accept and embrace divine revelations without resistance.

Still, there are scientists at several faculties who earnestly discuss these divine teachings with increasing interest. Their interest not only concerns the irrefutable explanation of the origin of matter and the possibility of its dissolution, but also the principle of the wrong teachings of different religions, systems and confessions. In the messages I received, these errors are recorded and everyone is urged to give instructions concerning these doctrinal errors whenever there is an opportunity. But everyone is free to take the Lord's Word to heart or not. But whoever understands the spirit in the Father's Word and does not act accordingly increases the distance between himself and the Father even more. When he does not follow the warning Words of love he puts himself inevitably under the law. He will also, in the same measure, lack in grace by disregarding God's commandment of love.

In God's grace people are led anew to the Gospel, which emphatically points out the purpose of man's being. For the merciful love of God seeks to save all who still can be saved before the turning point comes. And it will come. The end-time which seers and prophets have proclaimed is now here. According to the revelations given to me, the Lord does not differentiate between His children. ‘Come ye all to Me’ sounds His call and blessed is he who hears His call and follows Him. God loves His children. He wants to make them all happy, even when they do not want to know Him.

Recorded November 22, 1953

Bertha Dudde

Bertha Dudde was permitted to leave her earthly shell on September 18, 1965 to return to the Father’s heavenly house.

Vsebina

2034 - NAUK O PREDESTINACIJI ....

2044 - BOŽJA DOPUSTITEV .... ČLOVEKOVA SVOBODNA VOLJA ....

2046 - TISTI, KI SO ČISTI V SRCU.... RESNICA....

2052 - VERA - NEVERA.... RAZUMNO RAZMIŠLJANJE - ZNANJE....

2059 - KRŠENJE BOŽANSKIH ZAPOVEDI.... GREH.... OMEJENOST....

2060 - ZAŠČITNI ZID... DUHOVNI BOJ... PREIZKUŠNJE...

2061 - PRAVILNA MOLITEV.... UALIŠANJE.... »OČE NAJ SE ZGODI TVOJA VOLJA....«

2100 - STVARJENJE BITIJ .... NAPAČNA VOLJA ....

2107 - 'KJER STA DVA ALI TRIJE ZBRANI V MOJEM IMENU....'

NAUK O PREDESTINACIJI ....

B.D. 2034 from 18. avgust 1941, taken from Book No. 30

Nauk o predestinaciji mora biti razveljavljen na najbolj odločen način, da ljudje ne bodo potisnjeni v napačno razmišljanje in popolnoma zavedeni. To je ena resnična nevarnost za ljudi, ki sprejemajo, kar jim je ponujeno kot verska doktrina, brez, da bi resno razmislili o tem.

Ta nauk uničuje vsako spodbudo v človeku s tem, ker duši težnjo za vzpon, človek postane neaktiven in sebe popolnoma prepusti delovanjem sil, ki imajo sedaj oblast nad njim. Oseba ne stori ničesar, da reši to očitno neaktivnost, ker je njegova predpostavka (domneva), da ga bo Božja milost zajela, ko bo to Njemu všeč.

Ta predpostavka je dokaz, da mu manjka vera v Božjo neskončno Ljubezen in Usmiljenje, to je le ocenjevanje Večnega Božanstva po človeških merilih, da je Božja Ljubezen odvisna od vrednosti ali nevrednosti (dostojnosti ali nedostojnosti) osebe.

Božje usmiljenje zajema vse ljudi, če oni le želijo biti zajeti od nje; le tam kjer se volja človeka upira, tam je Božanska Ljubezen neučinkovita, in vendar vedno skrbi, da to voljo obrne k Sami Sebi. Bog je prav gotovo zadovoljen z ljudmi, ki po Njem hrepenijo, katerih volja torej omogoča uporabo milosti. Vendar sta Njegova skrb in Ljubezen nenehno posvečeni tem, ki se še ne pustijo zajeti z Njegovo Ljubeznijo.

Vendar bi bilo popolnoma napačno domnevati, da se Božji dar milosti deli poljubno (samovoljno), da torej sprejemanje njega ne more biti niti preprečeno niti pospešeno s strani človeka; popolnoma napačno bi bilo uporabljati človeške omejitve, kar se tiče dajanja Božje Ljubezni, tj. domnevati, da je to odvisno od tega, kako je Bog zadovoljen z osebo.

V tem primeru bi bil človek obžalovanja vredno bitje, ker je on v nepopolnem (pomanjkljivem) stanju zrelosti, katero bi moralo izključiti Božjo dobrohotnost; on je še vedno grešen, to pomeni, da si njegova volja še vedno prizadeva (priti) k Bogu. Šele Bogu naklonjena volja vzpodbudi Božjo dobrohotnost, in to motivira Boga na dajanje Svoje milosti človeku v izobilju. Vendar pa Bog nikoli ne bo podelil Svoje milosti človeku, katerega notranja volja je še naprej v nasprotovanju Bogu.

Človek se lahko dejansko odkrito zoperstavi Bogu, toda njegova duša lahko kljub temu hrepeni po Bogu, v primeru česar sile podzemnega sveta vršijo močan vpliv na njega, da se upira Bogu, in potem mu bo Božanska milost pomagala doseči zmago nad temi silami. To je nedvomno povzročila Božanska milost, ona je pomagala osebi, katere srce je hrepenelo po Bogu.

Človek kateremu bi pritekala Božja milost brez svoje volje ali proti svoji volji, bi bil vnaprej določeno (usmerjano) bitje, ker potem bi on moral dozorevati s posredovanjem milosti. Toda takšno dozorevanje izključuje svobodno voljo in zatorej nikoli ne bi moglo voditi k popolnosti. AMEN

Prevod Lorens Novosel

BOŽJA DOPUSTITEV .... ČLOVEKOVA SVOBODNA VOLJA ....

B.D. 2044 from 26. avgust 1941, taken from Book No. 30

V svobodi volje mora človek iskati pojasnilo za vsak dogodek, ki ga ljudje zadajo eni drugim, kar jim pogosto povzroči neizmerno trpljenje, a je vendar dovoljeno od Boga. Čeprav bi Njegova vsemogočna moč to prav zares lahko preprečila, vendar bi bilo to omejevanje svobodne volje, če bi človeku bilo preprečeno izvajati, kar on želi narediti.

Človek bi bil potem ponovno potisnjen v stanje prisile, če bi mu Bog vzel svobodno voljo. V času njegovega življenja na Zemlji bi mu bilo opravljanje preizkusa njegove svobodne volje onemogočeno. Človek mora biti sposoben uresničiti, kar namera storiti, kajti šele potem lahko govorimo o eni svobodni odločitvi v času življenja na Zemlji.

Samo tam kjer je učinek svobodne volje v slabem smislu usmerjen proti ljudem, ki so zavestno povezani z Bogom in Ga prosijo za zaščito, bo Bog preprečil, da bodo slednji prizadeti zaradi slabe (hudobne) volje, vendar bo potem slaba volja (slab namen) sojena kot opravljeno dejanje.

Trenutno je neskončno število ljudi podrejeno isti zlobni volji, zato imajo oni prav tako delež odgovornosti za trpljenje v tem obdobju .... vse dokler nekaj imenujejo dobro, kar izhaja iz hudobne volje. Šele, ko se jim hudobna dejanja gnusijo, so oni brez krivde.

Odobravanje enega dejanja zla jih dela soodgovorne za trpljenje, ki ga to dejanje potegne za seboj. Vendar pa kar nešteti ljudje smatrajo, da je pravično, čeprav je največja krivica, tega Bog ne bo spreobrnil, ker morajo ljudje sami uvideti svoja krivična delovanja, sicer bodo vedno znova delali enako, ne, da bi prepoznali svojo krivico kot takšno. Kljub temu to ne pomeni, da Božja pravičnost ne bo posredovala, ko aktivnost človeštva postane tako razširjena, da je samo človeštvo v nevarnosti.

Toda tudi potem ima ta intervencija le en namen, da bi se svobodni volji človeka zopet dopustilo, da bo aktivna in, da se zaradi ogromnega trpljenja obrne k dobremu .... tako, da človek sedaj s svojo lastno svobodno voljo stremi nadomestiti, kar je on zaradi svojega prejšnjega odobravanja, bodisi direktno-neposredno ali posredno sam povzročil.

Bog mora dovoliti dejanja človeštva, če On ne želi predčasno določati o volji človeka, preden on ne sprejme svoje svobodne odločitve. Vendar, ko se je on dokončno odločil, bo Božja volja oslabila učinek, kjer je to potrebno in dopustno, brez, da se vmeša v svobodno voljo človeka. AMEN

Prevod Lorens Novosel

TISTI, KI SO ČISTI V SRCU .... RESNICA ....

B.D. 2046 from 28. avgust 1941, taken from Book No. 30

Čistost srca je zagotovilo, da je človek v Resnici. Kdor dela hudo, misli hudo; kdor pa za Boga poskuša ostati jasen in čist, mora biti njegovo mišljenje v skladu s tem. Človeku čistega srca se bo vedno gnusilo tisto, kar je v nasprotju z Božanskim, sposoben bo iskati v globini srca kjer ni smeti, ki bi mu zakrivale pogled, in od tam se bo dvignila modrost, kajti ne naleti na ovire. Čistega srca bo vsak, ki živi v Bogu in z Bogom, kdor z Njim ostaja povezan, kdor živi svoje življenje zavestno, se pravi, kdor spozna svojo zemeljsko nalogo, kdor se izroča Bogu in si vedno prizadeva izpolniti njegovo voljo, ta bo čistega srca. Brez Boga ne bo niti hotel niti mogel več živeti in vsaka nečista misel bo daleč od njega; tak človek, če kdaj postane šibek, bo iskreno prosil Boga odpuščanja, saj njegovo srce prepozna krivico in noče zavestno delati, kar ni prav .... Trudil se bo hoditi po pravi poti in molil bo k Bogu za moč in milost.

Čistost srca mora torej imeti za posledico, da se človek nahaja v pravilnem razmišljanju, kajti tako kot je srce posoda za sprejemanje Resnice od Boga, če se človek trudi, da bi ga oblikoval tako, da je in ostane vreden sprejema, v njem neresnica ni več tolerirana, gnusi se mu tako kot vse nečisto in jo zato zavrača, saj človek, ki je čistega srca, hrepeni po Resnici.

In izpolnitev je tudi želja po Resnici... želja po Resnici je tudi hrepenenje po Bogu, ki je Resnica sama... in želja po Resnici izključuje delovanje protisile. Tisti, ki so čistega srca prepoznajo laž, zato jih ni več mogoče zavajati, torej iz nevednosti sprejeti kot resnico nekaj, kar ji nasprotuje... zavrnili jo bodo tudi takrat, ko to razumsko ne bodo mogli pojasniti. Toda njihovo srce se temu upira, saj ima skozi čistost mimozno (kot mimoza, torej tako občutljivo in prefinjeno) zaznavo in moč razločiti duhovno dobro, ki išče vstop.

Nečiste misli in dejanja otoplijo zmožnost zaznavanja srca in zato tisti, ki se vdaja svetu in njegovim užitkom, ne bo v Resnici, saj stremljenje k temu rojeva tudi misli in želje, ki niso usmerjene izključno k Bogu, ampak k tistemu, čigar področje je svet...

In te misli ne bodo krepostne in čiste, prebujale in spodbujale bodo tiste nagone, ki bi jih človek moral premagati, in tako bodo in ostale samo nevarnost za čistost srca in tudi ovira za prejemanje čiste Resnice od Bog... In tistim, ki nimajo Resnice, jim manjka tudi svetlobe in ne hodijo po poti, ki vodi k Bogu ....

AMEN

Prevod Janko Žagar

VERA - NEVERA .... RAZUMNO RAZMIŠLJANJE - ZNANJE ....

B.D. 2052 from 31. avgust 1941, taken from Book No. 30

Neodvisnost človeškega razmišljanja je še kako dragocena tam, kje gre za zemeljska vprašanja in njihove odgovore, vendar obstaja največja nevarnost tam, kjer je treba razrešiti duhovna vprašanja. Človek si prizadeva dokazati pravilnost svojega razmišljanja in to mu bo uspelo v čisto zemeljskih rezultatih njegovega razmišljanja. Toda duhovnih stvari ni mogoče podpreti z dokazi. Iz tega sledi, da nečesa, kar je povezano z duhovnimi zadevami, nikoli ni mogoče racionalno razložiti kot pravilno ali napačno. Večplastnost zemeljskih pojmov pogojuje dokazovanje tega, kar se predstavlja kot nauk. Toda duhovnega znanja ni mogoče stisniti v trdno učenje, saj ni mogoče zagotoviti dokazov. In kot človek ne more dokazati resničnosti tega, kar je pridobil kot duhovno znanje, tudi ne more dokazati njegove lažnosti, saj tudi visoko razvit um ne more prodreti v področje, ki mu je nedostopno, dokler za to ne uporabi duhovne moči. Človek bo vedno moral govoriti le o »verovanju«; in vera je stvar srca, ne uma. Z vero človek pride do spoznanja, ki ga z razumom nikoli ne more pridobiti. Toda to znanje je nemogoče dokazati, prav tako je nemogoče dokazati lažnost tega, kar verjame, da ve. In ker ni mogoče predložiti nobenih dokazov, je treba človeku prepustiti izbiro, da sprejme znanje vernikov. Sprejemanje teh modrosti je popolnoma svobodna stvar volje. In po drugi strani ga bližnji nima pravice imenovati sanjač ali lažnivec, ker za to tudi ne more zagotoviti dokazov, njegov intelekt, pa naj bo še tako oster in jasen, je premajhen v odnosu do duhovnih resnic. Verujoč človek jih sprejme, neverujoči jih zavrne .... Človek vere je šel po poti, po kateri lahko hodi tudi nevernik, če želi... in takrat mora zbirati isto znanje in šele takrat se lahko prepriča o resničnosti tega, kar je prej zavračal. Vera ali nevera določa stopnjo znanja ali popolne nevednosti .... Kjer manjka vera, tudi najbolj ostro razumsko razmišljanje ne zadostuje, vodi v napačno smer. Človeška modrost raziskuje zemeljske težave in ne prodira v področja onkraj zemeljskega. In globoka vera odgrne tančico skritega in človeku se odkrijejo najgloblje skrivnosti. Tudi če se nič ne da dokazati... človek, ki je poleg tega tudi vermik, bo brezpogojno prepoznal kot resnico tisto, kar mu verniki predstatavijo. Na voljo mu bo enako znanje, z osupljivo gotovostjo bo predstavljal tisto, kar prepoznava kot Resnico, razumsko razmišljanje pa ga ne bo moglo prepričati v nasprotno, saj mu srce daje potrditev, da misli prav. Resnico se lahko preda le bližnjemu, da pa jo ta lahko sprejme kot Resnico, se mora oblikovati v človeka vere, ki hrepeni po Resnici in šele takrat bo spoznal vrednost tega, kar mu je ponujeno, in takrat se ne bo pustil zmesti, če mu bo Resnica razumsko zanikana in predstavljena kot neresnica ali če se vanjo dvomi. Čisto razumskih trditev torej ne bi smeli sprejemati, upoštevati pa je treba zaznavanje srca, ker je to zanesljivejše od zemeljske modrosti...

AMEN

Prevod Janko Žagar

KRŠENJE BOŽANSKIH ZAPOVEDI .... GREH .... OMEJENOST ....

B.D. 2059 from 6. september 1941, taken from Book No. 30

Kršenje Božanskih zapovedi je greh; ono namreč povečuje razdaljo do Boga, ker On ne more biti tam, kjer je neljubeznivost (greh). Vse, kar se upira Ljubezni (Bogu Osebno), obenem tudi za seboj povleče ohlajevanje Božanske Ljubezni, da tako škoduje samemu duhovnemu bitju, ker ono na ta način prihaja v vse bolj nesvobodno (omejeno) stanje. Ko je ono v človeški obliki, se to stanje izraža tako, da sila Božjega nasprotnika (Satana) postaja vse večja nad njim, da je človek s strani njega prisiljen biti pod njegovo voljo, da bodo njegovo razmišljanje in delovanja nenehno takšni, kakršne on želi, da bodo, torej vedno Bogu nasprotni. To pa za dušo predstavlja nezamisljivo trpljenje, ker je ona še tako zelo daleč od svoje končne osvoboditve; ona svoje omejeno stanje prenese v duhovno kraljestvo. Namreč edino Ljubezen (Bog Osebno, Jezus Kristus) lahko osvobodi in reši bitje, kakor ga tudi neljubeznivost (Bogu nasprotno delovanje - greh) mora ravno tako pripeljati do omejenega stanja.

Kdor je torej neljubezniv do svojega bližnjega, ta krši zapoved Ljubezni, in nikoli se ne bo osvobodil omejenosti, katero si je priskrbel z njegovim nekdanjim uporom proti Bogu. Zaradi tega je Bog ljudem dal zapoved Ljubezni, kateri pa morajo oni samó slediti, da bi lahko vstopili v duhovno kraljestvo. Človek lahko stori greh zoper zapovedi ljubezni tako, ko deluje v nasprotju z Božanskim učenjem Ljubezni ali pač, ko zanemarja tiste postopke (delovanja), ki bi morali dokazati Ljubezen do bližnjega (Jakob 4:17). Človek, ne samó da mora bližnjega zaščititi, da ga ne bi prizadel, on mora biti zanj koristen oz. mu storiti vse, kar si on sam želi; šele tedaj bo vzpostavljena veza z Bogom, ker se k človeku, ki ljubi, spušča Sam Bog in ga počasti s Svojo bližino .... to pa zanj predstavlja duhovno svobodo. Človek se osvobaja od lastnega nasprotnika (Satana), ker je Božja moč, ki preko Njegove bližine prehaja v/na človeka, močnejša od sile Božjega nasprotnika .... tako da bo zmagovalec vedno tisti človek, ki se preko del Ljubezni spaja s Samo večno Ljubeznijo (z Bogom). Ta (človek) bo razbil okove in se osvobodil vsake prisile, katero Božji nasprotnik želi vršiti nad njim.

Zapovedi Ljubezni ne smejo biti zanemarjene, ker so one sredstvo osvoboditve iz neskončno dolge periode omejenosti. Vendar pa one obenem tudi predstavljajo most povezovanja z Bogom .... Namreč tisti, ki je dejaven v nesebični Ljubezni, se na ta način vse bolj približuje Bogu in premaguje vsako oddaljenost od Njega .... on izpolnjuje Božje zahteve, in tako bo lahko ravno tako prejel plačo od Boga, katera je sestavljena iz tega, da se Bog zedinja s tistim, ki Mu služi v Ljubezni oz. ki v njegovih bližnjih ravno tako vidi Božje stvaritve, katerim želi storiti dobro. Večna blaženost je edino rezultat nesebične Ljubeznive dejavnosti (aktivnosti), kakor je temu nasprotno prekletstvo posledica neljubeznivosti; in vse, kar je usmerjeno zoper Boga in Njegovih zapovedi, je pred Bogom nepravično oz. greh ....

AMEN

Prevod Lorens Novosel

ZAŠČITNI ZID... DUHOVNI BOJ... PREIZKUŠNJE...

B.D. 2060 from 7. september 1941, taken from Book No. 30

Ko je dobro usmerjeno k Bogu, zgradi okoli sebe nekakšen varovalni zid. In zlo skuša porušiti ta zid in se pri tem poslužuje nečistih sredstev... bojuje se na skrivaj in pogosto pod krinko dobrote in pobožnosti. In takrat je potrebno biti dvojno pozoren, da bi se to prepoznalo kot zlo. Bogu nasprotujoče sile ostajajo blizu človeka, ki stremi k Bogu in zaznavajo tudi najmanjšo mlačnost človeka, da bi njegovo mišljenje usmerili k stvarem, ki so onkraj božanskega. Še posebej, ko je človek šibak, takrat sprejema misli, ki mu jih šepetajo, in njegovo razmišljanje se ne giblje več izključno po duhovni poti. In potem se mora človek boriti sam s seboj, da te misli premaga. Šele takrat ga srce močneje žene k Bogu, ker duša občuti padec kot nekaj obremenjujočega in se ga želi osvoboditi. Vendar pa se vsak duhovni boj izraža glede na zmagovalca... Če ima nasprotnik premoč, potem bo človek težil k zunanjim stvarem in bo delal za zemeljski uspeh... Prekinil bo duhovno stremljenje in tako plačal davek svetu .... Če pa v njem deluje moč duha, ga zemeljske preizkušnje ne morejo spremeniti v njegovi volji... V sebi je miren in osredotočen na cilj; prezira tisto, kar se mu bliža in ga hoče nagniti k zemeljskemu načinu mišljenja; je zvest Bogu in tako zanj ni odstopanja, njegova volja je vedno in nenehno usmerjena k zedinjenju z Bogom... Upiranje skušnjavam in povečano hrepenenje po Bogu predstavlja duhovni napredek.

Ta človek je torej zgradil varovalni zid, ki preprečuje, da bi ga zlo doseglo. Zavarovan je pred skušnjavami in prepoznava sile, ki ga pod krinko dobrega poskušajo zatirati. Ker so njegovi občutki podobni mimozi. (Ker je njegovo zaznavanje prečiščeno) .... Neprestano bo opažal nečisto in se ga branil; a tisti, ki se jim pustijo ujeti, so še sami nečisti, v njihovih srcih je še prevelika želja po svetu in kar se jim približa z lepimi besedami in kretnjami, tega se ne bodo zavedali kot slabo in napačnega, tako da ima nasprotnik lahko igro. Če pa je človek buden in prosi Boga za pomoč, se bo njegov vid izostril in ravnal bo v skladu z Božjo voljo. Boj bo zanj ostal stalen, edino manj opazen bo, če bo njegovo stremljenje usmerjeno k Bogu... Vendar Bog ta boj dopušča, da človek na njem preizkuša svojo moč, da bi moč, ki mu primankuje, lahko izprosil pri Bogu, da bi pri Njem našel svoje zatočišče... In tako bo njegov odnos do Boga vedno odločilen za to, kdo bo zmagovalec, dobro ali zlo.

AMEN

Prevod Janko Žagar

PRAVILNA MOLITEV .... UALIŠANJE .... »OČE NAJ SE ZGODI TVOJA VOLJA ....«

B.D. 2061 from 8. september 1941, taken from Book No. 30

Največja sila počiva v zavestnem klicanju Boga. Človek, čigar stališče do Boga je takšno, da vstopa v stik z Njim, lahko doseže vse, ko se nahaja v svetovni ali pa duhovni težavi, ker je lahko razrešen vsakršne skrbi. Tedaj nekdo drugi skrbi zanj, Tisti, Čigar moč je največja. Bog je svojim otrokom omogočil most do Sebe, molitev. Tisti, ki uporablja ta most, ima vedno in nenehno možnost, da Mu preda svoje skrbi in težave. Imeti možnost, da Bogu predaš skrbi, pa obenem tudi pomeni, da se jih tudi rešiš; namreč Bog prevzema težavo vsakega človeka (1 Peter 5:7), še toliko raje, s kolikor več zaupanja Mu je ona predana.

Ko se človek enkrat osvobodi občutka nepremostljive oddaljenosti od Boga, se počuti kot njegova stvaritev in tako spoznava svojo pripadnost Bogu. Tako pa je potem tudi njegova molitev pravilna, ker se bo potem kot otrok pogovarjal s svojim Stvarnikom, svojim Očetom Večnosti in bo pristopil k Njemu s pristno molitvijo v vseh svojih težavah.

Človek je nemočen (šibak) .... in karkoli začne, lahko dokonča, kakor on želi samo takrat, ko Bog to odobti. Če torej človek želi s svojo lastno močjo zagospodariti nad skrbmi in problemi in ga Božja pomoč ne zanima, če Bog ne da Njegove soglasnosti, bodo njegov trud in njegova prizadevanja brezuspešni.

Celoten uspeh je namreč odvisen od Boga, pri čemer je razumljivo to, da bo Bog pomagal človeku, ki neposredno pristopi k Njemu in (iz)moli Njegovo pomoč. Pravilna molitev je znak pravilnega odnosa, katerega Bog želi vzpostaviti; tedaj začne delovati Očetova Ljubezen, Kateri človeku izpolni vsako prošnjo ....

Občevanje z Bogom mora biti brez vsakršne zunanjosti, kakor mora biti ravno tako brez pretirane ponižnosti, ki se lahko izraža v drži in gestah. Odnos otroka do Očeta mora biti pristen, vsekakor otroško zvest in podrejen v poslušnosti; otroka in Očeta mora povezovati iskrena Ljubezen.

Neka takšna (pri)srčna molitev mora otroku obenem tudi prinesti izpolnitev vsakršne prošnje, ker je Bog Ljubezen in Ljubezen svojega otroka ne prikrajša za nič, in to mu daje zadovoljstvo. Otrok lahko izgovori tudi zemeljske prošnje, ko dojame, da bo Očetova Ljubezen oskrbela otroka tako, da bo to koristno zanj .... To spoznanje pa pripelje do tega, da je izpolnitev vsake prošnje prepuščena na voljo Očetu, da otrok moli: »Oče, naj se zgodi Tvoja volja!« in da se potem z veliko zaupanja prepusti Očetovi Ljubezni ter da zvesto sprejme iz Njegove roke to, kar mu je namenjeno (kar mu je dano, kar ga doleti).

Vera in zaupanje v Njegovo dobroto ter Modrost morata biti temelj vsake molitve. Tedaj zemeljski otrok prepušča izpolnitev svojih prošenj nebeškemu Očetu; Njemu je namreč tedaj prijetna ta molitev, katero bo On tudi uslišal.

AMEN

Prevod Lorens Novosel

STVARJENJE BITIJ .... NAPAČNA VOLJA ....

B.D. 2100 from 6. oktober 1941, taken from Book No. 30

Imejte v mislih, da ste vi bitja tega (Luciferja), ki se je uprl Bogu, da ste bili poklicani v obstoj s pomočjo volje Bogu nasprotujoče sile in, da ste zatorej vi otroci greha .... Bog ni prikrajšal Svoje moči temu duhu, ki je nekoč nastal iz Njegove moči kot popolno bitje, zaradi česar se je on okoristil z Božjo močjo in črpajoč Božanske moči pustil, da nešteta bitja nastanejo iz njegove volje, in to je bil vaš začetek ....

Vi ste proizvodi napačne volje in vendar Božanskega porekla, saj je samo Božja moč naredila, da vi postanete tisto, kar je Božji nasprotnik želel. In zato ste mu vi podrejeni tako dolgo, vse dokler vaša volja stremi k temu .... k ločitvi od Boga .... kajti to je bila osnovna ideja in motiv za odpadništvo od Boga .... biti svoboden od Njegove moči .... biti svoboden in vladati nad bitji.

In tako je od Boga ustvarjeno, najbolj razsvetljeno bitje padlo v najgloblje brezno (Izaija 14:12-15) .... ono se je uprlo Bogu in poskušalo nahujskati vsa bitja, ki so nastala iz njegove volje, da se prav tako uprejo Bogu .... In ta od njega ustvarjena bitja so podlegla njegovi volji, čeprav so se lahko svobodno odločila, katerega gospodarja želijo priznati.

Bitja so bila v njegovi oblasti, saj so mu podredila (izročila) svojo voljo, ki je bila kasneje zlorabljena od nasprotnika Boga tako, da jo je zavezal (onemogočil) in na ta način prvotno svobodna bitja naredil za nesvobodna .... Vendar ima vse, kar je prišlo iz Božje moči potrebo po svobodi in, da bi vrnil to svobodo bitjem, je Bog iztrgal bitja od moči (ali "izpod oblasti") njihovega stvarnika .... On jih je postavil svobodne v duhovni svet in jim je dal pravico lastnega odločanja ....

Vendar pa so bitja zlorabila svojo svobodo in prav tako postala grešna ter se odločila za nasprotnika. Toda Božanska moč je temeljna snov bitij, in Božanska moč mora nepreklicno teči nazaj k Bogu. In zato se Bog bori za ta padla bitja tako, da bodo ona našla pot k Njemu in Mu ponudila svojo svobodno voljo ....

Človeški razum ne more razumeti, da ne more biti izgubljeno ničesar, kar izvira iz Boga; on ne more razumeti, kako ogromna naloga je to od Boga oddaljeno voditi zopet v Božjo bližino .... Niti človeški razum ne more sprejeti, da je moč Božjega nasprotnika bila tako velika, da je ustvarila bitja in, da Božanska moč ni storila ničesar, da bi spremenila njegovo voljo tako, da bi on bil moral priznati Boga kot Gospodarja nad seboj in prav tako ukazati svojim proizvodom, da se približajo Bogu in izpolnijo Njegovo voljo ....

Človeški razum ne more dojeti, da je preteklo neskončno dolgo časa, preden se je zgodila preobrazba razmišljanja teh bitij, da so prepoznali Boga .... In zato Bog po duhovnih poteh daje ljudem znanje o tem, katera moč je bila aktivna-dejavna v času ustvarjanja bitij, ki sedaj doživljajo svoje utelešenje na Zemlji ....

(6. 10. 1941) Ta bitja so prostovoljno želela biti v nasprotju z Bogom in se ne bi nikoli več vrnila k Bogu, če bi bili puščeni v stanju te svobodne volje; in ker so oni bili ustvarjeni z napačno voljo, je bila napačna volja prav tako znotraj njih in ona si je morala posledično temu prizadevati proti Bogu, ker niso poznali moči, ki je bila odgovorna za njihovo prizadevanje. In s tem so bitja bila podrejena svojemu stvarniku, bila so nekaj nepopolnega, nesvobodna in zato Bogu tuja, ker se niso ujemala z Njegovo voljo in značajem.

Bog kot najbolj popolno Bitje ni mogel prenašati v Svoji navzočnosti ničesar, kar ni sovpadalo s stanjem popolnosti. Kljub temu to ni bila lastna krivda bitij, ker še niso prepoznali svetlobe, ker so bili izvirali iz teme. Božja Ljubezen je pomagala tem bitjem in jim dala znanje o svetlobi .... On jim je dal svobodo volje s tem, ko je Svojemu nasprotniku odvzel oblast nad bitji in jih s tem iztrgal njegovi oblasti.

Nepopolno ustvarjena (postala) bitja pa niso mogla biti spremenjena v popolnost z božansko voljo, temveč so se morala sama odločiti stremeti k Božji navzočnosti in sebe oddaljiti od nasprotnika. Zaradi svoje svobodne volje so bila postavljena v položaj odločitve, ker so sedaj vedela za obe oblasti. Pa vendar je prevladala njihova napačna volja in bitja so se spet obrnila k svojemu stvarniku in se izgubila v temi ....

In Bogu so se zasmilila, ker je bilo stanje teh (bitij) brez svetlobe boleče. Njegova Ljubezen je želela bitja v srečnem stanju. In zato je On odpravil voljo bitij in jih je pustil, da gredo po neskončno dolgi poti, v stanju brez moči volje, ki jih mora voditi do popolnosti. In v ta namen je Bog dopustil nastanek stvarstva .... Bog je oblikoval stvari, ki so bile določene, da bi dale zavetje tem bitjem brez volje .... Zatorej je Bog ustvaril nebo in Zemljo .... duhovni in zemeljski svet, ki je bil določen kot prebivališče za nepopolna bitja, dokler ne bodo postala popolna ....

Sedaj so bila bitja prisiljena odložiti svojo prejšnjo aroganco (napuh) in se podrediti Božji volji. Oni so torej morali trpeti (prenašati) stanje, ki predstavlja omejitev za duhovno bitje, ki je prej uživalo svojo svobodo. Temu je bila sedaj odvzeta njegova svoboda, ker jo je bilo zlorabilo ....

Vendar pa ga bo pot skozi dela stvarstva pripeljala zopet bližje svoji prejšnji svobodi, vse dokler kot človek zopet ne dobi nazaj svoje svobode, da bi potem opravil izpit, ali bo sedaj uporabil svojo svobodno voljo na pravilen način. Obstaja sicer veliko tveganje, da bitje ne bo opravilo izpita, vendar pa se tak izpit mora zgoditi, ker je vrnitev k Bogu polno veljavna le v svobodni volji .... in to torej pomeni, da se bitje želi približati Bogu.

Božja moč, ki je nekoč bila uporabljena s strani nasprotnika za ustvarjanje bitij, bo spet tekla nazaj k svojemu izvoru, in istočasno se bo Bogu nasprotna volja spremenila v Bogu podobno voljo, tako, da bo bitje postalo popolno brž, ko bo imelo enako voljo kot je Božja .... Bitje, ki pri svojem nastanku ni vedelo ničesar o Bogu, je lahko prepoznalo le Božjega nasprotnika kot svojega gospodarja; vendar je ono sedaj sebe osvobodilo njegove moči in našlo pot domov k svojemu Očetu, iz Katerega moči je nekoč izšlo. AMEN

Prevod Lorens Novosel

'KJER STA DVA ALI TRIJE ZBRANI V MOJEM IMENU ....'

B.D. 2107 from 10. oktober 1941, taken from Book No. 30

Kjer sta dva ali trije zbrani v mojem imenu, tam sem Jaz sredi med njimi... Kakšna obljuba je v teh Gospodovih besedah! Svojo navzočnost oznanja tistim, ki se srečujejo v Jezusovem imenu. Njegova volja je, da se ljudje zbirajo in se spominjajo Gospoda... Njegova volja je, da drug drugega spodbujajo k veri, da si pomagajo in govorijo o njem, da ga nosijo v srcu in vedno omenjajo Njegovo ime. Potem bo želel biti z njimi, četudi neviden... Gospod želi, da se zavedajo Njegove prisotnosti, čeprav ga ne morejo videti... in zato je Božja volja, da se ljudje zberejo v majhni skupnosti, da bi slišali Božjo besedo. Vendar k temu dodaja .... dva ali trije .... Ljudje bi morali upoštevati, da Gospod teh besed ni izgovoril po naključju... morali bi upoštevati, da je tudi v teh besedah globok pomen. Javne molitve z veliko ljudmi ne morejo biti Božja volja, ker se nekaj, kar bi moralo biti globoko notranje doživetje, spremeni v mehanično dejanje. Ker tam, kjer je zbranih le nekaj ljudi, ni nobenih formalnosti, prisotni pa globlje prodrejo v Božjo Besedo, ker drug drugemu razkrivajo svoje poglede in se trudijo tudi resno živeti po tej besedi. In ta dobra volja že privlači Boga k sebi; zato On osrečuje vernike s svojo prisotnostjo. Toda med velikimi javnimi molitvami je izmenjava misli nemogoča. Vsak človek se ukvarja s svojimi mislimi in te niso vedno povezane z duhovnim kraljestvom. Ljudje se ne ukvarjajo vedno z vprašanji o večnosti, pogosto so tudi zelo zemeljsko naravnani... Med temi Bog torej nikoli ne bo prisoten, ker je prisoten le tam, kjer po njem najbolj iskreno hrepenijo. In v takšni skupnosti bodo le redki, ki imajo iskreno voljo biti dobri in zato prosijo Boga za moč, da bi lahko živeli v skladu z Njegovo voljo. Te bo Gospod razveselil. Teh pa ni veliko... Večina ljudi le izpolnjuje svojo dolžnost in njihovo prepričanje je bolj formalnost, zato se jim Božja obljuba ne more nikoli uresničiti. Zato naj se ljudje držijo Božje Besede, naj se srečujejo v majhnih skupnostih, in črpajo moč iz Božje Besede, nikoli pa naj ne verjamejo, da je Bogu všeč, če se takšna srečanja zahtevajo po dolžnosti, saj to izključuje globoko srčno vez z Gospodom, razen če je njegova volja tako izjemno močna, da človek zanemari vse zunanje vtise, ki vplivajo nanj. Potem bo tudi Gospod z njim. Nekdo, ki izpolnjuje le formalnosti, pa nima žive vere, tem Besedam zato ne bo pripisal pomena, ki je dejansko neločljivo povezan s temi Besedami...

AMEN

Prevod Janko Žagar